УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 січня 2021 року
м. Київ
справа № 724/1216/17
провадження № 51-4394ск18
Верховний Суд колегією суддів 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 22 листопада 2017 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017260160000238, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луковиця Герцаївського району Чернівецької області, проживаючого в тому АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК України) не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Суть питання
За вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Не погоджуючись із вироком апеляційного суду, засуджений   ОСОБА_4 звернувся, поза межами строку на касаційне оскарження, з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, просить змінити постановлені судові рішення стосовно нього, шляхом звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 75 КК України.
Крім того, до поданої касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 долучив клопотання, в якому порушує питання про поновлення йому строку на звернення до Верховного Суду.
Обґрунтовуючи свою вимогу, засуджений ОСОБА_4 вказує на те, що він отримав копію оскаржуваної ухвали – 13 жовтня 2020 року, про існування якої він дізнався лише після затримання його для подальшого відбування покарання.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб, зокрема потерпілих, перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.
При цьому, правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК України, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК України. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 була проголошена 22 листопада 2017 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого, який не перебував під вартою, було 23 лютого 2018 року.
Однак засуджений звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою лише 23 грудня 2020 року (згідно його підпису на касаційній скарзі), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Посилання засудженого про те, що копію ухвали апеляційного суду від 22 листопада 2017 року він отримав лише 13 жовтня 2020 року на підставі його заяви до суду, після затримання його для подальшого відбування покарання, є безпідставними, оскільки він не підтвердив належними доказами цю інформацію. 
Крім того, засуджений не зазначає, яких саме достатніх заходів він вживав, для того, щоб поцікавитися про результати розгляду апеляційної скарги його захисника, враховуючи, що з моменту винесення рішення апеляційним судом стосовно нього минуло 2 роки 10 місяців. Наприклад, що перешкоджало йому раніше звернутися до суду апеляційної інстанції з відповідним запитом у порядку, передбаченому законами України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації», для отримання інформації про результати розгляду апеляційним судом апеляційної скарги сторони захисту.
Крім того, засуджений мав можливість ознайомитись з прийнятим рішенням апеляційного суду на сайті «Єдиний державний реєстр судових рішень», де вчасно публікуються прийняті судами рішення.
Таким чином, незацікавленість  ОСОБА_4  результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту стосовно нього, на думку колегії суддів, не можна визнати поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_4 не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню. 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для його поновлення. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 22 листопада 2017 року.
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                       ОСОБА_3