УХВАЛА

15 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/15058/20
адміністративне провадження № К/9901/5921/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року

у справі №160/15058/20 

за позовом ОСОБА_1 

до Кабінету Міністрів України. Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України 

про встановлення наявності чи відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень, 
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України. Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України про встановлення наявності чи відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху внаслідок її невідповідності вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення наступних недоліків:

-здійснити уточнення змісту позовних вимог щодо кожного відповідача;
-надати докази нарахування моральної шкоди в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або уточнити зміст позовних вимог в цій частині;
-надати до суду документ про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року зазначену позовну заяву повернуто ОСОБА_1 , оскільки він не в повному обсязі усунув недоліки позову, а саме: не подав уточнену позовну заяву із уточненням позовних вимог щодо кожного з відповідачів, не надав доказів для нарахування моральної шкоди, не надав документ про сплату судового збору.
Суд першої інстанції зазначив, що із доданих до суду ОСОБА_1 документів вбачається, що позивач не відноситься до жодної з пільгових категорій та повинен сплачувати судовий збір за подання позову до суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №160/15058/20 залишено без змін. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність повернення судом першої інстанції ОСОБА_1 позовної заяви у звязку із неусуненням ним в повному обсязі недоліків позову. 
Не погоджуючись із ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та з постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також позивач вказав, що суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки на його звернення до суду безпосередньо.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження ухвали про повернення заяви позивачеві в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Перевіряючи матеріали касаційної скарги Верховним Судом встановлено, що зміст ухвалених у цій справі оскаржуваних судових рішень та доводи, викладені у касаційній скарзі, не дають підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у застосуванні норм процесуального права у такій категорії адміністративних справ.
Твердження ОСОБА_1 щодо обмеження його прав на звернення до суду внаслідок прийняття оскаржуваних рішень є необґрунтованими, оскільки повернення його позовної заяви відбулось внаслідок не виконання позивачем вимог суду першої інстанції, викладених в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, що стосуються не лише сплати судового збору.
Водночас гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.
У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).
При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.
Враховуючи відсутність обґрунтування впливу наслідків розгляду цієї скарги на формування єдиної правозастосовної практики у застосуванні норм процесуального права, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України. Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України про встановлення наявності чи відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень - відмовити.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська
Судді Верховного Суду