ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 517/311/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2411/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,
учасники справи:
позивачі- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивачів- ОСОБА_3 ,
відповідач- ОСОБА_4 , 
представник відповідача- ОСОБА_5 ,
треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 22 березня 2019 року, постановлене під головуваннямсудді  Гончар І.В., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиву на позов
У червні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_8 ) звернулися до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_4 (сина та брата відповідно), треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на житловий будинок.     
Позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 1974 році подружжя зі своїми синами ОСОБА_10 , 1965 року народження, та  ОСОБА_4 , 1969 року народження, переїхало в с.Петрівка, Фрунзівського району Одеської області, де були прийняті до членів колгоспу "Україна". В 1976 році у подружжя народився син ОСОБА_11 , в 1982 році-дочка ОСОБА_8 , в 1987 році-син ОСОБА_6 . 
Позивачі зазначили, що у 1985 році подружжя з дітьми переїхали на проживання до с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області (далі-с.Перехрестове), де за договором купівлі - продажу, посвідченим 24 вересня 1985 року за реєстром №41 виконкому Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, на ім`я ОСОБА_9 придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 у вказаному селі.
Після 1985 року шлюб був розірваний, проте вони продовжували проживати однією сім`єю у цьому будинку, бути членами колгоспу "Україна" і працювати в ньому, в якому також стали працювати сини ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .
У погосподарських книгах по с.Перехрестове за 1986-1995 роки зазначений вище склад сім`ї та наявність житлового будинку, а також вказано те, що батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_9 та їх сини ОСОБА_10 , ОСОБА_4 є колгоспниками, а також те, що останній вибув зі складу господарства 18 березня 1991 року, прибув 10 квітня 1993 року і вибув 16 квітня 1993 року. Так як в даному випадку у складі господарства було чотири колгоспника, то суспільна група господарства визначалась, як господарство колгоспників.                                   
Станом на 15 квітня 1991 року у складі господарства колгоспників, члени якого проживали у вказаному будинку, було п`ятеро осіб: колгоспники ОСОБА_1 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а також неповнолітні ОСОБА_11 , 1976 року народження, ОСОБА_8 , 1982 року народження, ОСОБА_6 ,1987 року народження, кожен з яких набув право на рівну частку у розмірі 1/6 на спільне майно двору у вигляді будинку.            
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Перехрестове, не залишивши заповіту щодо свого майна, тому після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/6 частку у праві власності на будинок.
Батьки померлого ОСОБА_1 і ОСОБА_9 , як спадкоємці за законом першої черги, прийняли спадщину за фактом проживання разом з ним і набули у рівних частках право на його спадщину у вигляді права власності на 1/6 частку у праві власності на будинок, тобто кожен по 1/12 частки.
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Перехрестове, не залишивши заповіту щодо свого майна, тому після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на 1/6 частку у праві власності на спірний будинок.
ОСОБА_10 на день смерті проживав без шлюбу з жінкою, від якої є син ОСОБА_7 , 1999 року народження, який у порядку спадкування за законом набув право на належну його батьку 1/6 частку у праві власності на спірний будинок.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Перехрестове, залишивши заповіт на належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , який 23 червня 2011 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєстрував своє право власності на будинок 30 червня 2011 року. 
Посилаючись на те, що до відкриття спадщини позивачка ОСОБА_1 набула право на частку у розмірі 1/4, позивачка ОСОБА_2 набула право на частку у розмірі 1/6 у праві власності на спірний будинок, що у загальному розмірі складає частку у розмірі 5/12 у праві власності на спірний будинок, позивачі просили: 
-поновити строк позовної давності і захистити їх порушені права;
-визнати частково недійсним у розмірі Ѕ частки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 23 червня 2011 року за реєстром №1071 Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області у спадковій справі №186/2010, за яким ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_1 право на частку у розмірі 3\10 і за ОСОБА_2 право на частку у розмірі 1\5 у праві спільної часткової приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.1а.с.1-6,132-134).
Відповідач позов не визнав. Зокрема, у відзиві та в судовому засіданні зазначив, що його батьки після розірвання шлюбу 18 грудня 1984 року разом не проживали, спільного господарства не вели і на час придбання батьком ОСОБА_9 24 вересня 1985 року житлового будинку по АДРЕСА_1 він не мав статусу колгоспника, а тому позивачі помилково вважають, що спірний житловий будинок, який батько заповів лише йому, відноситься до соціальної групи господарств – колгоспний двір. 
Крім того, вважав, що позивачі, звернувшись до суду в червні 2018 року з позовними вимогами про визнання частково недійсним його свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 23 червня 2011 року, та визнання за ними права на частку у спільній власності на цей будинок – пропустили трирічний строк позовної давності (т.1а.с.45-47).
Треті особи:ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свого ставлення до позовних вимог не висловили.

Короткий зміст рішення суду
Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 22 березня 2019 року в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що спірний будинок не відноситься до суспільної групи господарств-колгоспний двір. Крім того, суд дійшов висновку про те, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що зберіглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, проте дані вимоги позивачами не виконано (т.1а.с.247-252).

Доводи апеляційного скарги та відзив на скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та задовольнити їх позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що на день купівлі спірного будинку у складі господарства перебувало не менше як двоє працюючих членів колгоспу: ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , що це господарство відноситься до суспільної групи-колгоспний двір, а тому на підставі чинних на той час статей 120, 123 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності до складу якого входить і жилий будинок, а розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних, а частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Не враховано, що станом на день припинення існування колгоспного двору 15 квітня 1991 року мали право у рівних частках у розмірі 1/5 на спільне майно у вигляді будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 на цей час вибув з членів господарства, тому не має право на частку в спірному будинку (т.2а.с.8-13).
Відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу мотивований тим, що на час придбання спірний будинок не перебував та не належав до складу колгоспного двору та не відноситься до суспільної групи колгоспників (т.2. а.с.48-50).
В судовому засіданні 25 лютого 2020 року представник позивачів ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідач ОСОБА_4 , його представник ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити (т.2а.с.80-82).
Сторони та їх представники про дату час та місце розгляду справи 21 квітня 2020 року повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням особисто приймати участь у справі не подали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, взявши до уваги пояснення учасників судового процесу в судовому засідання 25 лютого 2020 року, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 

Фактичні обставини, встановлені судом 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися діти: син ОСОБА_10 , 1965 року народження, ОСОБА_4 , 1969 року народження, ОСОБА_11 , 1976 року народження, ОСОБА_8 , 1982 року народження (т.1 а.с.9-11).
Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 1983 року шлюб між ними розірвано (т.2а.с.77-79).
Розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 зареєстровано 18 грудня 1984 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області (т.1 а.с.90).
Згідно договору купівлі-продажу від 24 вересня 1985 року ОСОБА_9 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13-14).
В 1987 році у ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народився син ОСОБА_6 (т.1а.с.15).
Згідно виписки із погосподарської книги  №8 за 1986-1990 роки по АДРЕСА_1 проживають: голова домогосподарства ОСОБА_9 , 1937 року народження- колгоспник, дружина ОСОБА_1 , 1944 року народження - колгоспниця, син ОСОБА_10 , 1965 року народження- колгоспник, син ОСОБА_4 , 1969 року народження-прибув 10 листопада 1989 з Радянської армії, син ОСОБА_11 , 1976 року народження-учень Перехрестівської школи, дочка ОСОБА_8 , 1982 року народження-учениця Перехрестівської школи, син ОСОБА_6 , 1987 року народження. 
Згідно виписки із погосподарських книг: №7 за 1990-1995 роки по АДРЕСА_1 проживають: голова домогосподарства  ОСОБА_9 , 1937 року народження- колгоспник, дружина ОСОБА_1 , 1944 року народження - колгоспниця, син ОСОБА_10 , 1965 року народження-колгоспник, син ОСОБА_4 , 1969 року народження- колгоспник, вибув 18 березня 1991 року, прибув 10 квітня 1993 року, вибув 16 квітня 1993 року, син ОСОБА_11 , 1976 року народження- учень Перехрестівської школи, дочка ОСОБА_8 , 1982 року народження - учениця Перехрестівської школи, син ОСОБА_6 , 1987 року народження - учень Перехрестівської школи.(т. 1 а.с.7-8).
Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, що дані про те, що запис у вказаних погосподарських книгах в частині того, що голова домогосподарства ОСОБА_9 є колгоспником, не відповідає фактичним обставинам, а саме даним його трудової книжки.
Так, трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника, який підтверджує стаж роботи,
Згідно наявної у справі копії трудової книжки, ОСОБА_9 зокрема, працював:
-з 1974 року по 1981 рік в колгоспі "Україна" Фрунзівського району Одеської області з березня по червень 1981 року тимчасово в Котовській дистанції захисту лісонасаджень Одеської залізничної дороги;
- з вересня по листопад 1981 року в Кодимському лісопункті; 
-дані про роботу за період з листопада 1981 року по 01 жовтня 1985 року відсутні;
- з 01 жовтня 1985 року по 31 березня 1986 року в лісопункті "Архангельськлес", 
- з липня 1986 року по серпень 1991 року монтером Роздільнянській дистанції путі Одеської залізничної дороги та Котовській дистанції захисту лісонасаджень Одеської залізничної дороги (т.1 а.с.199-202).
Згідно архівного витягу з протоколу №5 засідання правління колгоспу "Україна" від 12 жовтня 1985 року, було рекомендовано загальним зборам колгоспу звільнити з членів колгоспу "Україна" ОСОБА_9 на підставі його заяви. 
Вказаними доказами встановлено, що  ОСОБА_9 не працював в колгоспі "Україна" Фрунзівського району Одеської області з 1981 року, а його заява про звільнення з членів цього колгоспу була розглянута 12 жовтня 1985 року, при тому, що він з 01 жовтня 1985 року вже працював в Архангельській області РРФР. 
Таким чином, ОСОБА_9 перестав бути членом колгоспу "Україна" з 1985 року та в подальшому в колгоспі не працював. 
Крім того, помилковою в погосподарських книгах за наведений вище період є й інформація, що дружиною ОСОБА_9 є ОСОБА_12 , колгоспниця, оскільки матеріали справи не містять дані, що колишнє подружжя повторно зареєструвало шлюб, що є рішення суду про встановлення факту їх спільного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на день купівлі ОСОБА_9 житлового будинку 24 вересня 1985 року суспільна група господарства не мала статусу колгоспного двору.
Судом також встановлено, що ОСОБА_8 у 2017 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та прийняла прізвище чоловіка (т. 1 а.с.12).
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.16).
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.17).
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.16). 
За заповітом від 14 вересня 2010 року ОСОБА_9 заповів будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 18).
Фрунзівською державною нотаріальною конторою Одеської області 23 червня 2011 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 19).
Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 30 червня 2011 року , ОСОБА_4 на праві приватної власності належить зазначений вище будинок 
Із матеріалів спадкової справи № 186/2010 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 видно, що інші спадкоємці, крім ОСОБА_4 , із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались (т.1а.с.80-104). 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але  не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі – Вказівки № 112/5), а згодом – аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі – Вказівки № 69).
Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Встановивши, що ОСОБА_9 , на дату придбання житлового будинок за власні кошти (24 вересня 1985 року) не був працюючим членом колгоспу, а ОСОБА_1 не була членом його сім`ї, суд першої інстанції, як зазначалось вище, дійшов правильного висновку про те, що спірний житловий будинок не відноситься до господарств колгоспників та правильно відмовив у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину зазаповітом та визнання права власності на житловий будинок. 
Відмовляючи в позові, суд також послався на те, що позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду, що є помилковим.
Так, постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» №14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, як з підстав необґрунтованості позовних вимог, так у зв`язку з пропуском позовної давності, суд усупереч наведеним роз`ясненням не врахував, що ці підстави є взаємовиключними та при вирішенні позову одночасно застосовуватись не можуть.
З врахуванням зазначеного та у відповідності до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України  апеляційний суд виключає з мотивувальної частини посилання районного суду на відмову в позові у зв`язку з порушенням строку позовної давності, а в іншій частині рішення залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-384 ЦПК України , апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 22 березня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на застосування строку позовної давності.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.
Головуючий   
Судді: