П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4103/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
25 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Теплицької районної ради Вінницької області (відповідача), з урахуванням уточнених позовних вимог,  у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання щодо ненадання щорічної основної та додаткової відпустки, та невиплати відпускних голові Теплицької районної ради ОСОБА_1 , та стягнути на користь ОСОБА_1 238950 гривень компенсації за невикористані дні відпустки у період з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020 року;
- стягнути з Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, в сумі 99132 гривні;
- стягнути з Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 45000 гривень.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 04.11.2020 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки позивач не заявив про наявність у нього підстав та потреб для отримання вказаних видів відпусток та виплату допомоги, відтак у Теплицької районної ради не виникало обов`язку для її виплати.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки щодо визнання протиправною бездіяльності Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання при ненаданні щорічної основної та додаткової відпустки позивачу, та невиплати відпускних та стягненні компенсації за невикористані дні відпустки у період з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020 року.
Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано факти встановлені при розгляді справи в апеляційній інстанції у справі №120/2911/19-а  від 25.02.2020, зокрема, що факт виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 , як голови Теплицької районної ради Вінницької області, свідчать розпорядження, які приймав ОСОБА_1 № 18-к від 30 листопада 2018 року та № 33 від 08.08.2019, наявність печатки, а також виконання своїх посадових обов`язків безпосередньо на робочому місці. Крім того, про поновлення ОСОБА_1 на посаді також свідчить розпорядження 51 позачергової сесії 7 скликання Теплицької районної ради Вінницької області від 12 серпня 2019 року №563 про звільнення з посади голови Теплицької районної ради ОСОБА_1 , так як за загальними правилами прийому на посаду та звільнення з посади можливо лише у разі перебування особи на такій посаді.
Вважає, що ОСОБА_1 правомірно перебував у трудових відносинах з Теплицькою районною радою з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020 року.  Жодного повідомлення про час надання відпустки до ОСОБА_1 від Теплицької районної ради не надходило. Судові рішення про поновлення районною радою ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області протягом трьох років не виконувалися. Жодного письмового повідомлення про дату початку відпустки у період з 14 березня 2017 по 14 березня 2020 року ОСОБА_1 не отримував.  
Крім того, звернув увагу суду на те, що відсутність у матеріалах справи письмових доказів, які б указували на подання позивачем заяви про надання йому відпустки, не може вказувати на те, що у позивача не було наміру йти у відпустку у спірний період, оскільки як стверджує Теплицька районна рада у період з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020 року ОСОБА_1 не був поновлений на посаді голови Теплицької районної ради 7 скликання.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 березня 2017 року на пленарному засіданні 17 позачергової сесії Теплицькою районною радою було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Теплицької районної ради.
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року в адміністративній справі №144/307/17 ОСОБА_1 поновлено на посаді голові Теплицької районної ради. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року рішення Гайсинського районного суду у справі №144/307/17 залишено без змін.
30.11.2018 на підставі розпорядження №17-к від 30 11.2018 року та відповідного запису у трудовій книжці ОСОБА_1 поновлений на посаді голови Теплицької районної ради.
12.08.2019  рішенням сесії Теплицької районної ради ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.
04.11.2019 рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/2911/19-а,   постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 залишено без змін, визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької районної ради Вінницької області від 12 серпня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Теплицької районної ради та поновлено на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області з 12 серпня 2019 року.
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненадання щорічної основної та додаткової відпустки, та невиплати відпускних позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2  ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої  статті 242 КАС України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.   2   та ч. 4 ст.   242 КАС України  встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За статтею 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник має бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно зі ст. 83, 116 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до п.  2 ч.  1 ст.  82 КЗпП і ст.  9 Закону України «Про відпустки» час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в  тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), включається до стажу, що дає право на щорічну відпустку.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки», частиною першою статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Крім того, у день звільнення із працівником слід провести повний розрахунок (ст. 116 КЗпП України), видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення (ст. 47 КЗпП України).
Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що час оплаченого вимушеного прогулу зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Отже, позивач, якого поновлено на роботі, має право на щорічну основну відпустку.
Робочий рік (період), за який позивачу надаватиметься щорічна основна відпустка, має відлічуватися з дня поновлення його на роботі.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовано Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування  (далі - Закон № 2493). 
Так, за ст. 21 Закону № 2493 посадовим особам місцевого самоврядування виплачується допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу під час надання їм щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів. 
Як передбачено ст. 8 Закону від 24.03.95 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці», регулювання оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється державою, тобто умови та розмір оплати їхньої праці визначаються Кабміном.
При цьому, оплата праці працівників органів місцевого самоврядування провадиться згідно з постановою КМУ від 09.03.06 р. № 268 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268). 
Разом з тим, керуючись п. 2 Постанови № 268, керівник органу місцевого самоврядування має право надавати працівникам у межах затвердженого фонду оплати праці матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної зарплати працівника. 
Вищезазначене свідчить про те, що Постанова № 268 дозволяє виплачувати працівникам органів місцевого самоврядування два види допомоги та ще й в розмірах, передбачених цим документом. 
При цьому, у листі Мінсоцполітики від 19.01.2015 р. № 39/13/84-15 зазначено, зокрема, що рішення про надання працівникові допомоги для оздоровлення в розмірі середньомісячної зарплати приймається керівником відповідного органу лише в разі надання щорічної відпустки. 
Окрім того, у керівника є право щодо надання соціально-побутової допомоги також у розмірі середньомісячного заробітку працівника. 
Умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тобто перелік посад працівників, яким вона належить, обставини, які слугують підставою для такої виплати тощо, мають бути визначені положенням про оплату праці працівників органів місцевого самоврядування або ж окремим документом органу місцевого самоврядування. 
Згідно зазначено листа, працівник органу місцевого самоврядування зазначає у своїй заяві про обставини, а керівник, ураховуючи викладене та наявність коштів на цю мету, приймає рішення про виплату соціально-побутової допомоги. Якщо коштів недостатньо, то така допомога може взагалі не виплачуватися. 
При цьому, колегія суддів враховує, що Судом у справі №120/2911/19-а встановлено, що 24.11.2015 ОСОБА_1 обрано головою Теплицької районної ради Вінницької області.
14.03.2017 на другому пленарному засіданні 17 позачергової сесії, Теплицькою районною радою прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.
28.04.2017 на 20 позачерговій сесії прийнято рішення № 277 "Про обрання голови Теплицької районної ради", яким головою Теплицької районної ради 7 скликання обрано ОСОБА_3 .
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.05.2018 у справі № 144/1447/17 (залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 та набрало законної сили) визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької районної ради 7 скликання від 28.04.2017 № 277, "Про обрання ОСОБА_3 головою Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання".
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 у справі № 144/307/17 (залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 та набрало законної сили) скасовано рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлено його на посаді голови Теплицької районної ради. Рішення в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.
03.07.2018 на 35 позачерговій сесії Теплицької районної ради 7 скликання, за результатом розгляду питання «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради» на підставі рішення Гайсинського районного суду від 21.06.2018 №144/307/17, депутати районної ради проголосували проти поновлення ОСОБА_1 на посаді голови.
В подальшому питання про виконання судового рішення, яким поновлено позивача на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області стало предметом розгляду на сесії ради.
29.01.2019 за результатом розгляду вказаного питання рішенням Теплицької районної ради Вінницької області № 527 на 43 позачерговій сесії 7 скликання, на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 у справі № 144/307/17 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018, вирішено не поновлювати на посаді голови Теплицької районної ради 7 скликання ОСОБА_1 .
Питання про виконання судового рішення, яким скасовано рішення від 28.04.2017 № 277 "Про обрання голови Теплицької районної ради", щодо обрання головою Теплицької районної ради 7 скликання ОСОБА_3 , також розглядалося на сесії Теплицької районної ради Вінницької області.
За результатом розгляду вказаного питання, рішенням Теплицької районної ради Вінницької області від 29.01.2019 № 528 на 43 позачерговій сесії 7 скликання на виконання рішення Гайсинського районного суду від 18.05.2018 у справі № 144/1447/17 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018, вирішено не звільняти ОСОБА_3 з посади голови Теплицької районної ради 7 скликання.
Рішенням Теплицької районної ради 51 позачергової сесії 7 скликання №563 від 12.08.2019 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади голови Теплицької районної ради 7 скликання.
Водночас як зазначалось вище, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а ОСОБА_1 з 12.08.2019 поновлено на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області.
Однак, наявність вказаних вище судових рішень щодо поновлення позивача на посаді Теплицької районної ради, як вірно зазначено судом першої інстанції, не є достатньою підставою для того, щоб вважати, що ОСОБА_1 працював головою Теплицької районної ради.
Тобто, за наявності рішення районної ради про звільнення позивача від 12.08.2019  та судового рішення про поновлення позивача на роботі з 12.08.2019  (за відсутності відповідного рішення районної ради про обрання (поновлення) голови районної ради) ОСОБА_1 , фактично не набув статусу голови Теплицької районної ради Вінницької області, а саме особи, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію, згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором відповідно до закону.
Голова районної ради обирається відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради та здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання або до звільнення з посади.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання, в тому числі, щодо обрання на посаду та звільнення з посади голови ради.
На доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано факти встановлені при розгляді справи в апеляційній інстанції у справі №120/2911/19-а  від 25.02.2020, зокрема, що факт виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 , як голови Теплицької районної ради Вінницької області, свідчать розпорядження, які приймав ОСОБА_1 № 18-к від 30 листопада 2018 року та № 33 від 08.08.2019, наявність печатки, а також виконання своїх посадових обов`язків безпосередньо на робочому місці, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, за наявними у матеріалах справи доказами, а також встановленими Сьомим апеляційним адміністративним судом обставинами у справі № 120/4042/19-а від  12 серпня 2020 року, між тими ж сторонами по справі, не підтверджується факт допуску позивача до роботи на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області саме 30 листопада 2018 року, тому з цього моменту у роботодавця виник обов`язок виплатити  середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника за період з 30 листопада 2018 року по 12 серпня 2019 року.
Також встановлено, що відповідачем не було допущено до роботи, видано було лише розпорядження заступника Теплицької районної ради №17-к від 30 листопада 2018 року  та безпідставно не виплачувалась позивачу заробітна плата за період з 30 листопада 2018 року по 12 серпня 2019 року включно.
Тобто, ОСОБА_1 , фактично не набув статусу голови Теплицької районної ради Вінницької області, а саме особи, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором відповідно до закону. При цьому твердження Теплицької районної ради  про відсутність трудових відносин між нею та позивачем не звільняють її від установленої  законом  відповідальності за невиконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно зі ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видавання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, днем звільнення вважається останній день роботи.
З матеріалів справи, а саме наданої ОСОБА_1 копії трудової книжки НОМЕР_1 встановлено, що згідно запису в трудовій книжці (а.с. 11) від 12.03.2020 позивача поновлено на посаді голови районної ради з 12.08.2019.
Таким чином, у разі поновлення працівника судом на роботі він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу або при звільненні отримати компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. При цьому її тривалість визначається за період від дати поновлення на роботі.
Відсилаючись до ст. 45 Конституції України, за якою кожен, хто працює, має право на відпочинок, можливо зробити висновок, що відпустка - це право, а не обов`язок кожного, хто працює.
Однак використання цього права залежить лише від волі працівника, оскільки відсутній правовий механізм примусового направлення працівників у відпустку.
При цьому, замінити працівникові невикористані ним дні відпустки грошовою компенсацією не можливо, крім випадків наведених в ст. 24 Закону України "Про відпустки", зокрема, при припиненні трудових відносин. 
Як встановлено судом першої інстанції, позивач не звертався до відповідача із заявами щодо надання щорічної основної та додаткової відпустки, та виплати відпускних, а також надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення.
Зважаючи на вищевикладене, оскільки позивач не заявив про наявність у нього підстав та потреб для отримання вказаних видів відпусток та виплату допомоги, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у Теплицької районної ради не виникало обов`язку для її виплати.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача права на компенсацію за невикористані дні відпустки у період з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно запису в трудовій книжці (а.с. 11) від 12.03.2020 позивача поновлено на посаді голови районної ради з 12.08.2019, при цьому замінити працівникові невикористані ним дні відпустки грошовою компенсацією не можливо в силу вимог ст. 24 Закону України "Про відпустки". Крім того, робочий рік (період), за який позивачу надаватиметься щорічна основна відпустка, має відлічуватися з дня поновлення його на роботі.
Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам  закону  і підстав для її скасування не вбачається.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.