ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року                                                                                      Справа № 902/597/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Коломис В.В. 

секретар судового засідання Полюхович І.Г.
за участю представників сторін:
позивача:  не з`явився 
відповідача 1 : не з`явився 
відповідача 2: не з`явився
відповідача 3: не з`явився
відповідача 4: не з`явився
відповідача 5: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 17.11.20 суддею Міліціановим Романом Валерійовичем об 12:38 год. у м.Вінниці, повний текст складено  26.11.20 у справі № 902/597/20 
за позовом: Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
до: Фермерського господарства "ІРИНА-О.Т.", в особі відокремленої садиби ФГ "ІРИНА - О.Т."
до:  ОСОБА_1 , 
до:  ОСОБА_2 , 
до:  ОСОБА_3 , 
до:  ОСОБА_4 , 
про солідарне стягнення заборгованості та штрафних санкцій   

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.11.2020 у справі №902/597/20 позов задоволено частково.
Стягнуто cолідарно з Фермерського господарства "ІРИНА-О.Т."  в особі відокремленої садиби ФГ "ІРИНА - О.Т." , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 113 255,01 грн – курсової різниці за Договором поставки зерна майбутнього врожаю № ВИН0072К-Ф від 24.07.2019 року; 125 643,94 грн – 30% річних, нарахованих на суму попередньої оплати за період з 02.12.2019 по 14.04.2020 рр.; 82 500,00 грн – штрафу; 44 550,00 грн - пені. 
Стягнуто з Фермерського господарства "ІРИНА-О.Т."  в особі відокремленої садиби ФГ "ІРИНА - О.Т." , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"  судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13 111,23 грн в рівних частинах, тобто по 2 622,25 грн з кожного. 
Відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"  в частині вимог про солідарне стягнення з Фермерського господарства "ІРИНА-О.Т.", в особі відокремленої садиби ФГ "ІРИНА - О.Т.", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"  330 000,00 грн – штрафу; 254 100,00 грн – пені.
Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 138,50 грн - залишено за позивачем.
В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст.  11, 509, 525, 526, 530, 625, 632, 655, 692, 693, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України, прийшов до висновку про порушення відповідачем прав позивача. Крім того, суд дійшов до висновку про відсутність предмета спору щодо стягнення основного боргу в сумі  1 650 000,00 грн, у зв`язку із її поверненням відповідачем на момент пред`явлення позову, що підтверджується  платіжними дорученнями. Разом з тим, суд з посиланням на умови договору поставки від 24.07.2019, ст.ст. 533, 536, 693 ЦК України прийшов до висновку про правомірність нарахування курсової різниці та 30% річних. Щодо стягнення пені та 25% штрафу суд, з посиланням на умови договору,  вказав, що штраф обраховано вірно. Проте, встановлено недоліки в обрахунку пені та здійснено її перерахунок, згідно із яким до стягнення підлягає пеня у розмірі 222 750,00 грн за період з 02.12.2019 по 14.04.2020, а у стягненні пені в сумі 75 900,00 грн слід відмовити. 
Також, суд враховуючи положення ст. 551 ЦК України та ст.ст.  231, 233 ГК України прийшов висновку про зменшення пені та штрафу на 80%, у зв`язку із чим  частково задоволив позов.
Не погодившись із ухваленим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 17.11.2020 у справі №902/597/20 в частині відмови у стягненні 330 000,00 грн штрафу та 254 100,00 грн пені та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов АТ “ДПЗКУ” до Фермерського господарства “ІРИНА-О.Т.” в особі відокремленої садиби ФГ “ІРИНА - О.Т.”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в повному обсязі.
Вказує, що місцевим судом було прийняте рішення без врахування постанов Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №925/1641/17, від 18.06.2019 у справі №914/891/16 у подібних справах.
Зазначає, що  сплачені позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 1 650 000,00 грн були кредитними та такими, що надані Експортно-Імпортним банком Китаю під державні гарантії.
Так, скаржник зауважує, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 857 від 13 серпня 2012 року про «Питання надання у 2012 році державних гарантій для фінансування проектів у сфері сільського господарства» (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №1189 від 26.12.2012 та № 432 від 19.06.2013) відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» було схвалено подане Міністерством аграрної політики та продовольства попереднє техніко-економічне обґрунтування залучення публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від Експортно-імпортного банку Китаю кредиту під державні гарантії для фінансування проектів у сфері сільського господарства в рамках виконання вимог Меморандуму про взаєморозуміння щодо співпраці в реалізації пріоритетних проектів у галузі сільського господарства (далі - проекти), а також погоджено пропозицію Міністерства аграрної політики та продовольства щодо залучення ПАТ «ДПЗКУ» від Експортно-імпортного банку Китаю кредиту в сумі 24000000 тис. гривень (еквівалентній 3000000 тис. доларів США) під державні гарантії для фінансування проектів.
Звертає увагу на те, що через те, що відповідачем тривалий термін не поверталась сума попередньої оплати, у позивача, який є суб`єктом державного сектору економіки, виникли труднощі із належним виконанням зобов`язань перед Експортно - імпортним банком Китаю щодо повернення кредитних коштів та сплати відповідних відсотків, що могло спричинити ситуацію, за якої Експортно-імпортний банк Китаю мав би усі підстави для відкликання кредитних коштів, залучених позивачем під державні гарантії Уряду України, що зірвало би не тільки виконання міжнародних домовленостей, але й призвело б до негативних фінансово-економічних наслідків для Держави в цілому.
Крім того, з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 230, 231, 232 ГК України не погоджується із здійсненим судом першої інстанції перерахунком пені.
Разом з тим не погоджується із рішенням суду в частині зменшення та перерахунку пені на 80% та зменшення штрафу на 80%.
Відзивів на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.
Сторони не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про дату, час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином, про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції.
01.03.2020 на електронну адресу суду від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Вказує, що у зв`язку із  карантинним режимом у АТ «ДПЗКУ», великою кількістю судових засідань, призначених на 02.03.2021, та у зв`язку з віддаленістю розташування Північно-західного апеляційного господарського суду, АТ «ДПЗКУ» не має змоги забезпечити участь представника у даному судовому засіданні. Разом з тим, зазначає, що АТ «ДПЗКУ» підтримує подану апеляційну скаргу та просить суд задовольнити її в повному обсязі.
Разом з тим, від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повернулася ухвала суду про відкриття апеляційного провадження та призначення скарги до розгляду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
З приводу зазначеного, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.
Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 у справі №902/597/20 була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідачі не були позбавлені права та можливості ознайомитись з нею.
Крім того, 02.03.2021 на електронну адресу суду від адвоката Фермерського господарства "ІРИНА-О.Т." надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із укладенням між ним та ФГ "ІРИНА-О.Т."  договору про надання правової допомоги  щодо представництва у даній справі. 
Колегія суддів розглянувши вказане клопотання прийшла до висновку про його відхилення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема,   перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Крім того, ч. 1 ст. 202 ГПК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно із ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином   повідомлених   про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст. 270 ГПК України).
За наведеного, колегія суддів зауважує, що відповідач 1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, явка відповідача 1 обов`язковою не визнавалась, крім того, відповідач 1 міг заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, як у приміщенні суду, так і поза межами приміщення суду, а також директор фермерського господарства міг особисто забезпечити свою участь у судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та відкладення розгляду справи.
Отже, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
24.07.2019 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та Фермерським господарством "ІРИНА-О.Т" (Постачальник) укладено договір поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0072К-Ф  (а.с. 26-41, т. 1).
Відповідно п. 1.1 Договору Постачальник у визначений сторонами строк поставляє Покупцю наступну сільськогосподарську продукцію українського походження (Товар). Найменування Товару - зерно кукурудзи 3 класу; одиниця виміру Товару - метрична тонна; кількість Товару - 500; а Покупець зобов`язується прийняти Товар (поставлений насипом) та оплатити його.
Якісні показники Товару: вологість, макс. - 14,0%; сміттєва домішка, макс. - 2,0%; зернова домішка, макс. - 10,0%; в т.ч. биті, макс. - 5,0%; та пошкодженні, макс. - 5,0%; в тому числі пошкодженні сушінням, макс. - 2,0%; колір, запах властивий здоровому зерну, без ознак самозігрівання, зараженість - не допускається. Товар має бути без живих шкідників, у здоровому стані, що не гріється, придатний для продажу, мати нормальний запах (без затхлого, солодового, пліснявого, стороннього запахів), мати властивий здоровому зерну нормальний колір.
Інші показники згідно ДСТУ 4525:2006 або ДСТУ який буде діяти на момент поставки Товару (п. 1.1.1 Договору).
Згідно п. 1.2 Договору строк поставки становить до 01.12.2019 включно.
Поставка відповідної партії Товару вважається здійсненою в момент підписання між Покупцем та Постачальником акту приймання-передачі відповідної партії Товару на умовах поставки передбачених даним договором (1.2.1 Договору).
За змістом п. 1.3 Договору  сторонами погоджено умови поставки, а саме: EXW - ТОВ "Українська елеваторна компанія". Фактична адреса: 23536, с. Рахни-Лісові,  вул. Миру, буд. 40, Шаргородський район, Вінницька область. СРТ - Миколаївський портовий елеватор філія ПАТ ДПЗКУ. Фактична адреса: 54042, м. Миколаїв, вул. 1-Слобідська, буд.122, корпус 1 М, Миколаївська область; СРТ - Одеський зерновий термінал філія ПАТ ДПЗКУ. Фактична адреса: 65003, м. Одеса, вул. Хлібна Гавань, буд. 4, Одеська область (згідно ІНКОТЕРМС 2010), якщо інший зерновий склад (зерносховище) не вказаний(е) у листі Покупця, що направлений на адресу для листування Постачальника, який є невід`ємною частиною Договору.
Продавець зобов`язаний, не пізніше ніж за 7 календарних днів, офіційним листом повідомити Покупця про заплановану дату збору врожаю (п. 1.4 Договору).
Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання акту приймання-передачі Товару та оформлення складського документу на Товар на користь Покупця (при поставці на умовах EXW), або реєстр ТТН (при поставці Товару на умовах СРТ) та передачі Покупцю документів зазначених в п.2.3.1. Договору (п. 1.5 Договору).
Відповідно п. 2.1 Договору Постачальник для укладення Договору надає документи (інформацію), перелік яких зазначений на офіційному сайті ПАТ "ДПЗКУ" та заявку на укладення договору поставки зерна майбутнього врожаю.
Сторони домовились, що однією з істотних умов Договору є укладення сторонами договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки, який (яка) має бути нотаріально посвідчений(-а) у передбаченому законодавством України порядку, при цьому витрати, що пов`язані із укладенням та нотаріальним посвідченням такого договору, або аграрної розписки несе Постачальник. Витрати по реєстрації аграрної розписки у реєстрі аграрних розписок несе Покупець. Предметом застави буде Товар, визначений у пункті 1.1. Договору. Постачальник усвідомлює та погоджується, що в разі невиконання ним своїх зобов`язань перед Покупцем, які передбачені п. 1.1. Договору та полягають в тому, що Постачальник поставляє Покупцю Товар в строк, передбачений пунктом 1.2. Договору, Покупець має право задовольнити свої вимоги у спосіб, який обере на власний розсуд та в повному обсязі, що визначатиметься на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи розмір процентів, неустойки, штрафів, пені, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань, витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на товар та його реалізацію (нотаріальні послуги, виконавчий збір, тощо) (п. 2.2 Договору).
Згідно п. 2.3.1 Договору Постачальник зобов`язується надати одночасно з Товаром (кожною його партією) наступні документи: додаткову угоду на партію Товару; акт приймання-передачі партії Товару; видаткову накладну на партію Товару.
Відповідно п. 3.1 Договору попередня оплата Товару здійснюється, за умови прийняття страховою компанією майбутнього врожаю на страхування згідно договорів добровільного та/або комплексного страхування, із розрахунку ціни одиниці виміру Товару (станом на момент укладення договору), яка складає 2 750,00 грн за одиницю виміру Товару без ПДВ.
Загальна сума попередньої оплати за Товар становить 1 650 000,00 грн, в тому числі ПДВ (п. 3.1.1 Договору).
Покупець протягом 15 календарних днів з моменту пред`явлення Постачальником доказу (оригіналу або засвідченої належним чином копії платіжного доручення) сплати страхового платежу, передбаченого договором добровільного страхування та/або договором комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю, зобов`язується перерахувати кошти попередня оплата Товару), передбачені п. 3.1.1. Договору на поточний рахунок Постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього) (п. 4.1 Договору).
Остаточний розрахунок за поставлений Покупцю Товар здійснюється Покупцем (на підставі рахунку-фактури Постачальника) протягом 10 робочих днів з моменту отримання Покупцем усіх документів (належним чином оформлених), передбачених у п.п. 2.3, 2.4 Договору, із розрахунку ціни за одиницю виміру Товару з ПДВ (грн), що визначена на підставі п. 3.2 Договору (п. 4.2 Договору).
За змістом п. 4.3 Договору у разі повного або часткового невиконання Постачальником своїх зобов`язань з поставки Товару розрахунки за Договором проводяться наступним чином:
У разі повного невиконання Постачальником своїх зобов`язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов`язань у встановлений строк або виконає їх неналежним чином (у т.ч. з підстав, у настанні яких відсутня вина Постачальника, розірвання та/або припинення Договору тощо), або у разі отримання Покупцем інформації, що Постачальник не вживає/неналежним чином вживає заходів щодо оформлення страхового випадку у відповідності до умов Договору комплексного страхування, передбаченого п. 5.6. Договору, або Постачальником змінено без погодження з Покупцем Вигодонабувача у Договорі комплексного страхування, передбаченого п. 5.6. Договору, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладення/виконання Договору виявиться/стане такою, що не відповідає дійсності, Покупець має право зупинити виконання своїх зобов`язань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі. При цьому Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь Постачальника на виконання умов Договору, у т.ч. проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 Договору (п. 4.3.1 Договору).
У разі часткового виконання умов Договору щодо поставки Товару, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К - Ф) * П =ЧПО, де К - кількість одиниць Товару, обумовлених сторонами в п. 1.1 Договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць Товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю Товару згідно п. 3.1 Договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в. п. 4.3.1 Договору (п. 4.3.2 Договору).
Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені п.4.3.1, є лист-вимога Покупця. З метою можливості оперативного застосування прав, що визначені цим пунктом, Покупець має право у будь-який час здійснювати огляд полів, на яких вирощується Товар та приміщень/земельних ділянок, у/на яких знаходиться Товар, а також отримувати/збирати/зберігати/обробляти/ використовувати/поширювати (у будь-який спосіб) будь-яку інформацію, що стосується діяльності/бездіяльності Постачальника та/або будь-яких посадових/уповноважених осіб Постачальника.
Відповідно п. 6.1 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України та Договором.
У разі порушення Покупцем строків оплати, встановлених п.п. 4.1, 4.2 Договору, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати, від розміру простроченого платежу, за кожен день прострочення зобов`язання. Сторони погоджуються, що не вважаються простроченням платежу випадки, коли прострочення Покупця викликано діями третіх осіб, що знаходяться поза межами волі Покупця (п. 6.2 Договору).
Згідно п. 9.2 договір набуває чинності з моменту його укладення. Укладеним договір вважається виключно з моменту виконання всіх нижче вказаних умов, а саме: підписання і погодження його уповноваженими особами Покупця; підписання договору добровільного страхування та/або договору комплексного страхування та сплати страхових платежів за цими договорами; підписання договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки.
Строк дії договору становить з дати набуття чинності у відповідності до п. 9.2. Договору - до 01.12.2019 включно (п. 9.6 Договору).
На виконання умов укладеного договору між ФГ "ІРИНА-О.Т." (Боржник) та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Кредитор) 24.07.2019 року підписано Товарну розписку, за умовами якої розписка встановлює безумовне зобов`язання Боржника за розпискою здійснити поставку сільськогосподарської продукції Кредитору у якості, кількості та в строки передбачені умовами  розписки в забезпечення виконання Боржником зобов`язання перед Кредитором за договором поставки зерна майбутнього врожаю № ВИН0072К-Ф від 24.07.2019 . У рамках цієї розписки під сільськогосподарською продукцією розуміється зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2019 року в кількості 500,00 метричних тонн, з терміном поставки до 01.12.2019 (а.с. 42-49, т. 1).
Також, 24.07.2019 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Кредитор) та Фермерським господарством "ІРИНА-О.Т." (Боржник) укладено ряд договорів поруки № 219-П від 24.07.2019, № 220-П від 24.07.2019, № 221-П від 24.07.2019, № 221/1-П від 24.07.2019 (а.с. 51 - 60, т. 1).
Відповідно п. 1.1 Договорів Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Боржником зобов`язань за  договором поставки зерна майбутнього врожаю №ВИН0072К-Ф від 24.07.2019 (основний договір), який був укладений між Кредитором та Боржником.
Згідно п. 2.1 Договорів у відповідності до п. 1.1. основного договору предметом основного договору є зерно кукурудзи 3 класу в кількості 500,000 метричних тонн.
Строк виконання зобов`язання за основним договором складає 01.12.2019 (п.2.2 Договорів поруки).
Кредитор має право у разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання звернути стягнення на все майно Поручителя та/або Боржника, як солідарних боржників, згідно з чинним законодавством України (п. 3.1.2 Договорів поруки).
Відповідно п. 3.2.1 Договорів поруки Кредитор зобов`язаний протягом 7 робочих днів з дати виконання Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання надати Поручителю відповідні документи, що підтверджують дійсність вимоги, розмір виконаного Поручителем зобов`язання, а також інші необхідні Поручителю документи для реалізації належного йому права зворотної вимоги до Боржника (за винятком документів, що зберігаються в Кредитора у відповідності до чинного законодавства України).
Боржник зобов`язаний у разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення (п. 3.4.1 Договорів).
Згідно п. 3.6.1 Договорів поруки Поручитель зобов`язаний протягом 3 банківських днів, від дати отримання письмової вимоги Кредитором про невиконання Боржником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок Кредитора.
У разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення (п. 3.6.2 Договору поруки).
Вказані зобов`язання Поручителя перед Кредитором є безумовними і ніяких умов, крім передбачених цим договором не потребують (п. 3.7 Договорів).
Відповідно п. 6.1 Договорів набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками юридичних осіб і діє до повного виконання Боржником або Поручителем своїх зобов`язань перед Кредитором згідно основного договору.
02.08.2019 Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" здійснено попередню оплату товару на  суму  1 650 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1042077 від 02.08.2020 (а.с. 50, т. 1).
За твердженнями позивача, починаючи з 02.12.2019 Боржник (відповідач 1) допустив прострочення строку поставки товару.
19.05.2020 на адреси відповідачів 2, 3, 4, 5 з метою повернення суми попередньої оплати та сплати штрафних санкцій надіслано листи-вимоги № 130-2-19/1690, № 130-2-19/1691, № 130-2-19/1692, № 130-2-19/16913, № 130-2-19/1694 (а.с. 59-78, т. 1).
Як зазначає позивач вимоги про повернення суми попередньої оплати та сплати штрафних санкцій залишилася без задоволення. Неповернення відповідачами попередньої оплати за товар в добровільному порядку слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.
Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.11.2020 у справі №902/597/20 позов задоволено частково.
При цьому,  АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не погоджується із вказаним рішенням в частині перерахунку та зменшення пені на 80 % та в частині зменшення штрафу на 80%, тобто у відмові в стягненні 330 000,00 грн штрафу та 254 100,00 грн пені. 
Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в оскарженій частині.
За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Разом з тим, судова колегія зауважує, що відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від  17.12.2013  № 14 визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.
Колегія суддів зауважує, що, грошові кошти у повному обсязі повернуто відповідачем 15.04.2020, що підтверджено позивачем та доказами наявними в матеріалах справи, отже останнім днем нарахування пені є 14.04.2020, а не 29.05.2020, як зазначено позивачем.
Крім того, відповідно до п. 1.1. договору  сторони погодили, що строк поставки по 01.12.2019 включно, таким чином термін прострочення починається з 02.12.2019. 
За наведеного, перевіривши розрахунок пені здійснений судом першої інстанції колегія судів вважає його правильним та арифметично вірним, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції, що правомірним буде стягнення пені у розмірі 222 750,00 грн за період з 02.12.2019 по 14.04.2020, а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 75 900,00 грн слід відмовити. 
Разом з тим, судом першої інстанції було зменшено розмір нарахованої пені та штрафу на 80%. 
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.
Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи №904/4685/18).
Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 80% розмір пені та штрафу, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК  України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зокрема, суд першої інстанції при вирішенні питання про зменшення пені та штрафу взяв до уваги наступні обставини:  термін прострочення виконання грошових зобов`язань, який на момент звернення до суду був відсутнім, так як відповідачем добровільно повернуто суму основного боргу у розмірі 1 650 000,00 грн; ступінь його виконання позивачем: погашення основного боргу (повернення попередньої оплати) в сумі 1 650 000,00 грн у повному обсязі; поведінку відповідача у зобов`язанні, який добровільно повернув у короткий термін; короткий термін прострочення виконання основного зобов`язання, який становив, починаючи з 02.12.2019, від 78 днів (18.02.2020 - дата повернення першої частини коштів) до 134 днів (15.04.2020 - дата останнього платежу); захищеність інтересів позивача шляхом нарахування 30% річних та курсової різниці за даний період прострочення. Крім того, суд вказав, що одночасне стягнення штрафу, пені, відсотків річних створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.
Апеляційний господарський суд погоджується із таким висновком місцевого господарського суду та вважає його вірним.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу, що є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.20 у справі 909/1240/19 (909/1076/19), від 30.09.20 у справі №922/3667/19, від 10.12.20 у справі №904/6250/19 .
Крім того, посилання скаржника в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №925/1641/17 та від 18.06.2019 у справі №914/891/16, не беруться судовою колегією до уваги, з огляду на наступне. 
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.
При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Щодо визначення подібності правовідносин суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №-3007/11(абзац 20), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац 18).
Так, колегія суддів зауважує, що правовідносини у справах є різними, оскільки у справі №925/1641/17 стягується заборгованість за неналежне виконання (порушення строків оплати) відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі – продажу природного газу, при цьому суд вказав, що повну сплату заборгованості відповідачем проведено лише у грудні 2017 року після застосування до нього заходів примусового виконання рішення у справі №925/400/17,  а у справі №914/891/16 суд, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, хоча стягнення, також, відбувалося за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 1109011061/Н29 від 27.09.2011 з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в частині оплати отриманих в березні-червні та січні-лютому 2015 послуг з транспортування природного газу. 
Крім того, як вже зазначалося зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Отже, суд першої інстанції у вирішенні питання про зменшення нарахування до сплати пені, штрафу, врахував майнові інтереси сторін та встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки. 
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими    судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.2020 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
                        
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.20  у справі № 902/597/20   залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.20 у справі № 902/597/20 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
4.  Справу №902/597/20 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "04" березня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.