П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6559/20	
Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шевчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
-          визнати протиправними дії, які виразилися у відмові врахувати вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі – Порядок №1078), при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року;
-          вважати базовим місяцем при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року -  січень 2008 року;
-          зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року по справі № 420/4310/19) відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078, з визначенням базового місяця – січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року (справа № 420/4310/19), яке набрало законної сили 16 січня 2020 року на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року.
Позивач вважає, що виконуючи наведене судове рішення відповідач, порушив вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078, що виразилося в неправильному визначенні базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення – серпень 2014 року.
Пояснюючи, чому базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців слід вважати січень 2008 р., позивач указав постанову Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року та якою затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
На переконання позивача, розмір грошового забезпечення військовослужбовців, затверджений наведеною постановою, був незмінним до 01 березня 2018 року, що свідчить про необхідність застосування до спірних правовідносин базового місяця – січень 2008 року.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що хоча він і вдруге звертається до суду з позовом з одного і того ж питання, а саме: з питання нарахування і виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року, однак предмети даних позовів є різними, оскільки у справі № 420/4310/19 предметом спору було право позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року, а предметом даного позову є розмір такої індексації.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що предмети спору у даній справі та у справі № 420/4310/19 не є ідентичними, оскільки спірні правовідносини виникли навколо питання щодо визначення січня 2008 року базовим місяцем для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення.

Щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення суд виходив з аналізу постанови Кабінету Міністрів України №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто періоду, який охоплює період оскаржуваних правовідносин. Так, у цей період суд побачив незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців, а тому вважав можливим встановити базовий місяць, при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року – січень 2008 року.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтування доводів складається з декілька  підстав.

Перша – неправильне визначення судом першої інстанції базового місяця  нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року. Такого висновку апелянт дійшов ураховуючи підвищення грошового забезпечення позивача у 2014 р., а тому, на його думку, базовим місяцем  для нарахування індексації є серпень 2014 р.
Далі, скаржник звертає увагу на постанову Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013, якою передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року, згідно Порядку №1078.

Також Військова частини НОМЕР_1 констатує факт  звернення позивача до суду до того ж самого відповідача з аналогічним позовом, за результатами розгляду якого Одеським окружним адміністративним судом ухвалено рішення.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове її задоволення, з огляду на таке.
Так, суд апеляційної інстанції, з`ясовуючи обставини справи, встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та 31 липня 2017 року був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Між тим, за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року (по день виключення зі списків особового складу військової частини) позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з такими вимогами:
-          визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року;
-          зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року;
-          зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати суми індексації грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року (справа № 420/4310/19), яке набрало законної сили на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року.
В іншій частині позову суд відмовив.

28 квітня 2020 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій вказав, що, на виконання судового рішення, йому було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року. Однак, нарахування та виплата вказаної індексації була проведена не у відповідності до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку № 1078 та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.04.2019 року № 248/2839 щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.
У цій заяві позивач стверджував, що відповідач повинен був при обрахунку індексації застосувати базовий місяць – січень 2008 року, оскільки саме з цієї дати відбулось останнє підвищення грошового забезпечення військовослужбовців. А наступне підвищення відбулось лише з 01 березня 2018 року.
Тому, позивач просив доплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року, відповідно до вказаних вище нормативно-правових актів.

Військова частина НОМЕР_1 відповідь на дану заяву не надала.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції вважав, що предмет позову в даній справі та у справі № 420/4310/19 не є ідентичними, оскільки у справі, що була розглянута раніше вирішувалося наявність у позивача права на індексацію, в цієї же справі спірні правовідносини виникли навколо питання щодо визначення при нарахуванні індексації базового місяця - січень 2008 року.

Дослідивши фактичні обставини справи та норми процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про помилковість такого висновку суду першої інстанції та про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Аналіз рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 420/4310/19 свідчить не тільки про визнання судом права ОСОБА_1 на нарахування та виплату індексації за спірний період, а також про обов`язок Військової частини НОМЕР_1 її нарахувати та виплатити.

Варто зауважити, що Порядок №1078 пов`язує нарахування індексації з базовим місяцем, тобто місяць у якому відбулося підвищення грошового забезпечення є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Отож, суд, розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про обов`язок Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення, визначення базового місяця передав на розсуд суб`єкта владних повноважень.
Так, відповідачу необхідно було встановити останнє підвищення посадового окладу позивача для визначення базового місяця та нарахувати індексацію.
Військова частина НОМЕР_1 , виконуючи судове рішення вирішила, що базовим місяцем є серпень 2014 р., адже позивачу в цьому періоді збільшено надбавку за вислугу років з 35% до 40 %.

Досліджуючи питання чи існує спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів встановила таке.

У розумінні теорії права предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Предметом позову у справі №420/4310/19 було, зокрема, вимога позивача зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року.

У цій справі така вимога сформульована як зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року по справі № 420/4310/19) відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078, з визначенням базового місяця – січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми.

Аналізуючи наведене можна дійти висновку, що вимога про нарахування та виплату індексації за спірний період залишилася, тільки у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення, з`явилося уточнення, що слід застосовувати інший базовий місяць.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Досліджуючи дані обставини, суд апеляційної інстанції встановив, що підстави позову також є однаковими, право військовослужбовця на індексацію грошового забезпечення, у тому числі у випадку відсутності на ці цілі бюджетного фінансування.

Додатково у позові, що є предметом даного розгляду, зазначено, що індексація за судовим рішенням виплачена не в повному обсязі, у зв`язку з невірним обранням базового місяця.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 08.05.2018 р. у справі №800/442/18 висловилася щодо наявності передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Варто відзначити, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Колегія суддів вважає, що, після ухвалення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року, даний спір перейшов в площину неналежного виконання судового рішення, оскільки подання нового позову пов`язане саме з цими підставами.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Частина 1 ст. 383 КАС України передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено певний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Стаття 319 КАС України містить підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині.
Так, частина 1 цієї статті передбачає, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, оскільки є рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що позивач не сплачував судовий збір за розгляд даного позову,  підстав для повернення судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 238, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 10.03.2021 року.