П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1067/19	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      27 серпня 2020 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,
при секретарі                                                            Голобородько Д.В.,

за участі:
представника апелянта в/ч 3880                              Жовтого С.А.,                              
представника апелянта МОУ                              Доброва Ю.І.,
представника в/ч НОМЕР_1                                         Кучеренко Ю.М.,                              
представника позивача                                        Дикун І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича, командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів – Міністерства оборони України, про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Міністру оборони України ОСОБА_2 , командиру Військової частини НОМЕР_1 , Військовій частині НОМЕР_2 , а саме: визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року №783, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність; визнання протиправним та скасування наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2018 року № 607 «Про результати службового розслідування», яким позивача позбавлено військового звання; визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_2 від 07 грудня 2018 року № 132-РС, від 28 грудня 2018 року № 142-РС, від 02 січня 2019 року № 1, від 28 січня 2019 року № 25 в частинах, що стосуються позивача; поновлення на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальника тилу; стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України від 30 листопада 2018 року № 607 «Про результати службового розслідування», яким позивача позбавлено військового звання; визнано протиправними та скасовано накази Командира військової частини НОМЕР_2 від 07 грудня 2018 року № 132-РС, від 28 грудня 2018 року № 142-РС, від 02 січня 2019 року № 1, від 28 січня 2019 року № 25 в частинах, що стосуються позивача; поновлено позивача на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу – начальника тилу з 26 грудня 2018 року; стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Військовою частиною НОМЕР_2 та Міністерством оборони України подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги Міністерства оборони України обґрунтовано тим, що проведеним розслідуванням належним чином встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, так як він не забезпечив цілісність військового майна та допустив його розкрадання.
Також, апелянт вважає, що позивач протиправно отримав військове звання майор, шляхом підроблення документів, а суд першої інстанції безпідставно не врахував того, що позивач користувався підробленими документами.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції невірно визначено період вимушеного прогулу позивача та розраховано суму середнього заробітку з порушенням спеціальних нормативно-правових актів.
Вимоги апеляційної скарги Міністерства оборони України також обґрунтовано тим, що судом першої інстанції невірно визначено період вимушеного прогулу позивача та розраховано суму середнього заробітку з порушенням спеціальних нормативно-правових актів.
В свою чергу, позивачем подано відзиви на отримані апеляційні скарги у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як відповідачами не доведено правомірності прийнятих наказів. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 у званні підполковника Збройних Сил України проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 Міністерства оборони України та обіймав посаду заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу Військової частини НОМЕР_3 .
При цьому, за наслідком виявлення факту викрадення військового майна військової частини НОМЕР_3 проведено службове розслідування, висновки якого затверджено актом службового розслідування (т. 2, а.с.164-186).
За результатами службового розслідування встановлено, що факт викрадення військового майна ВЧ НОМЕР_3 , а саме дизельного палива у кількості 4830 кілограмів, знайшов своє підтвердження та став можливим з причини неналежного виконання окремими посадовими особами своїх функціональних обов`язків, зокрема, позивачем.
Тому, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року № 783 заступника командира ВЧ НОМЕР_2 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність (т. 1 а.с.82-84).
При цьому, за наслідком встановлення факту крадіжки військового майна у ВЧ НОМЕР_2 Міністерством оборони України також проведено службове розслідування, висновки якого викладено в акті службового розслідування від 16 листопада 2018 року (т.1, а.с. 130-140).
В свою чергу, проведеним службовим розслідуванням, окрім крадіжки майна, встановлено факти порушень щодо проходження військової служби підполковником ОСОБА_1 , а саме факти підроблення офіційних документів та внесення недостовірних відомостей до особової справи щодо присвоєння останньому чергового військового звання «майор».
Тому, наказом Міністра оборони України № 607 від 30 листопада 2018 року скасовано п. 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року № 783 та за неналежне виконання службових обов`язків, заступника командира військової частини НОМЕР_3 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_1 у порядку накладення дисциплінарного стягнення позбавлено військового звання.
При цьому, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 07 грудня 2018 року № 132-РС присвоєно військове звання «солдат» та призначено ОСОБА_1 водієм автомобільного відділення взводу забезпечення зенітного ракетного дивізіону (т.1 а.с. 243).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19 грудня 2018 року № 279 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 визнано таким, що з 07 грудня 2018 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т.1 а.с. 244).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 28 грудня 2018 року № 142-РС звільнено ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «є» ( у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку ) та виключено зі списків Збройних Сил України з 26 грудня 2018 року (т.1 а.с. 245).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 02 січня 2019 року № 1 з 26 грудня 2018 року припинено фінансове забезпечення ОСОБА_1 та надано ОСОБА_1 20 робочих діб, починаючи з 26 грудня 2018 року для здачі справ та посади в односторонньому порядку (т.1 а.с. 246).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 28 січня 2019 року № 25 ОСОБА_1 визнано таким, що справи та посаду здав і направлено ОСОБА_1 для зарахування на військовий облік до Вознесенського РВК Миколаївської області (т.1 а.с. 247).
Позивач, не погоджуючись з прийнятими наказами про накладення на нього дисциплінарних стягнень та звільнення зі служби, звернувся до суду з даним адміністративним позовом до суду.
За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача протиправно позбавлено військового звання, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.
Згідно преамбули Статуту, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно ст. 2 Статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно ст. 68 Статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Згідно ст. 83 Статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно ст. 84 Статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно ст. 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно ст. 86 Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно ст. 91 Статуту, заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо винних осіб.
Згідно ст. 93 Статуту, старший командир не має права скасовувати або пом`якшувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, з причини суворості стягнення, якщо останній не перевищив наданої йому влади.
Згідно ст. 94 Статуту, старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення.
Згідно ст. 97 Статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 у званні підполковника Збройних Сил України проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 Міністерства оборони України та обіймав посаду заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу Військової частини НОМЕР_3 .
При цьому, за наслідком виявлення правоохоронними органами факту викрадення військового майна ВЧ НОМЕР_3 , а саме дизельного палива, проведено відповідне службове розслідування, на підставі висновків якого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року № 783 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, як відповідальну особу за зберігання військового майна, шляхом накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
В свою чергу, оскаржуваним рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року визнано правомірним зазначений наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку, позивачем не оскаржено відповідного висновку суду першої інстанції, а тому колегією суддів перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційних скарг Військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України.
В свою чергу, частково задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що наказ Міністра оборони України від 30 листопада 2018 року № 607 «Про результати службового розслідування», яким позивача в порядку накладення дисциплінарного стягнення позбавлено військового звання, є протиправним, так як він ґрунтувався на припущеннях суб`єкта владних повноважень.
Крім того, судом зроблено висновок про те, що решта оскаржуваних наказів, виданих після позбавлення позивача військового звання є похідними вимогами від вимоги про скасування наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2018 року № 607 «Про результати службового розслідування», а як наслідок також є протиправними.
Між тим, надаючи правову оцінку наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2018 року № 607 «Про результати службового розслідування», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, за наслідком виявлення фактів розкрадання майна ВЧ НОМЕР_3 у Міністерстві оборони України також проведено службове розслідування вказаних обставин, висновки якого викладено в акті службового розслідування від 16 листопада 2018 року.
При цьому, проведеним службовим розслідуванням підтверджено раніше встановлені висновки про те, що встановлені факти розкрадання військового майна у ВЧ НОМЕР_2 стали можливими, зокрема, з підстав неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків. 
Крім того, проведеним службовим розслідуванням, окрім крадіжки майна, встановлено факти можливого підроблення офіційних документів та внесення недостовірних відомостей до особової справи позивача, в частині присвоєння позивачу чергового військового звання майор.
В даному випадку, проведеним розслідуванням встановлено, що позивач проходив військову службу з серпня 1993 року.
При цьому, під час проходження служби у ВЧ НОМЕР_4 на підставі вироку військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 25 грудня 2006 року, який набрав чинності 10 січня 2007 року, капітана ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 410 КК України.
Між тим, колегія суддів зазначає, що копія вказаного вироку не надавалась суб`єктами владних повноважень до суду першої інстанції та надана до суду лише під час апеляційного розгляду даної справи.
В свою чергу, колегія суддів вважає за можливе прийняти у якості належного доказу копію наданого вироку, враховуючи значний проміжок часу, який сплинув з моменту винесення відповідного вироку та ліквідацією суду, який його виніс, що створило перешкоди в отриманні його копії.
При цьому, після набрання обвинувальним вироком законної сили, наказом Сухопутних військ ЗС України від 29 березня 2007 року № 140 та наказом ВЧ НОМЕР_4 від 16 травня 2007 року № 102, позивача звільнено з військової служби у званні капітан та постановлено на військовий облік до Кіровоградського МВК Кіровоградської області. 
Проте, як встановлено Міністерством оборони України та підтверджено у ході судового розгляду справи, вказані відомості та відповідні документи відсутні в особовій справі позивача.
З іншого боку, в особовій справі позивача встановлена наявність витягу з наказу ВЧ НОМЕР_4 від 16 травня 2008 року № 102, зі змісту якого вбачається, що позивача звільнено зі служби у військовому званні майор у зв`язку зі скороченням штатів, а не як зазначено вище, після набрання обвинувальним вироком законної сили.
При цьому, як встановлено Міністерством оборони України, відповідний наказ у 2018 році не видавався та звання майор позивачу не присвоювалось у встановленому порядку, так як його звільнено зі служби у ВЧ НОМЕР_4 ще у 2007 році та його справа надійшла до Кіровоградського МВК Кіровоградської області для постановки позивача на облік 24 травня 2007 року.
Крім того, опитаний у ході проведення старший помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини ВЧ НОМЕР_4 ОСОБА_3 , який завіряв вказані витяги зазначив, що ним дійсно виготовлявся витяг з наказу ВЧ НОМЕР_4 від 16 травня 2007 року № 102 (звільнення капітана ОСОБА_1 за вироком суду), тоді як витяг з наказу ВЧ НОМЕР_4 від 16 травня 2008 року № 102 (звільнення майора ОСОБА_1 за скороченням штатів) ним у дійсності не оформлявся.
При цьому, встановлюючи обставини зникнення частини особової справи позивача, а також можливої підробки наявних в особовій справі позивача документів, Міністерством оборони України встановлено, що такі дії могли бути вчинені під час передачі особової справи позивача з Кіровоградського МВК Кіровоградської області до Вознесенського ОРВК Миколаївської області, так як така передача здійснена не у встановленому порядку, тобто не фельдєгерсько-поштовим зв`язком.
В даному випадку, з отриманих пояснень працівників Кіровоградського МВК Кіровоградської області та Вознесенського ОРВК Миколаївської області Міністерством встановлено, що матеріали особової справи позивача ймовірно перевезено особисто позивачем під час постановки на військовий облік у Вознесенському ОРВК Миколаївської області.
Тому, за наслідком проведеного службового розслідування, Міністерством оборони України зроблено висновок про те, що саме ОСОБА_1 міг вчинити підробку документів своєї особової справи у відповідний період, як зацікавлена у цьому особа.
При цьому, згодом, на підставі указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» майора ОСОБА_1 призвано на військову службу за мобілізацією.
Наказом Міністра оборони України від 01 червня 2018 року № 307 позивачу присвоєно чергове військове звання підполковник.
Внаслідок чого, за наслідком проведення службового розслідування Міністерством оборони України зроблено висновок про те, що за наслідком підробки документів особової справи ОСОБА_1 , останньому не присвоєно у встановленому порядку військового звання майор, безпідставно присвоєно військове звання підполковник, а також нанесено збитки державі за наслідком безпідставної переплати позивачу грошового забезпечення за військовим званнями, на які він не мав права.
Тому, наказом Міністра оборони України № 607 від 30 листопада 2018 року скасовано п. 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 02 листопада 2018 року № 783 та за неналежне виконання службових обов`язків, заступника командира військової частини НОМЕР_3 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_1 у порядку накладення дисциплінарного стягнення позбавлено військового звання.
В свою чергу, надаючи правовому оцінку правомірності виданого наказу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищевикладених положень нормативно-правових актів, які регулюють порядок проходження військової служби вбачається, що накладене командиром дисциплінарне стягнення на військовослужбовця може бути скасоване лише старшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого проступку, та накладати своєю владою більш суворі стягнення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Міністр оборони України є особою, яка користується дисциплінарною владою у повному обсязі Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
В даному випадку, оскаржуваним наказом Міністра оборони України зроблено висновок про те, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення командиром ВЧ НОМЕР_1 підлягає заміні більш суворим дисциплінарним стягненням у вигляді позбавлення позивача військового звання, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, щодо розкрадання військового майна ВЧ НОМЕР_2 , колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що вказаний факт став можливим під час дії особливого періоду в Україні, а саме в період коли держава докладає значних зусиль для комплектування та забезпечення військових частин для виконання останніми завдань по захисту України.
В даному випадку, колегія суддів погоджується з твердженнями Міністерства оборони України про те, що в зазначених умовах стан виконання службових обов`язків посадовими особами, в тому числі щодо забезпечення належного зберігання військового майна, є неприпустимим та не може бути терпимим у подальшому.
Тому, в умовах дії особливого періоду, в умовах здійснення бойових дій на території України, колегія суддів вважає такі факти, як не забезпечення належного зберігання військового майна такими, що підривають боєздатність ВЧ НОМЕР_2 , а також знижують боєздатність України в цілому.
Більш того, як зазначено вище, а також підтверджено представником позивача у судовому засіданні, позивач фактично погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що його правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне зберігання військового майна.
В свою чергу, спростовуючи висновок Міністерства оборони України про підробку матеріалів особової справи позивача судом першої інстанції зроблено висновок про те, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами факту підробки матеріалів особової справи позивача саме позивачем.
Проте, як вірно зазначає Міністерство оборони України, факт звільнення позивача зі служби у 2008 році у зв`язку зі скороченням штатів та присвоєння позивачу військового звання майор спростовується зібраними у матеріалах справи доказами.
В даному випадку, оцінюючи зібрані у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів не вбачає підстав вважати помилковими висновки проведеного службового розслідування у цій частині.
В свою чергу, навіть за умови відсутності прямих доказів щодо вчинення позивачем підробки документів своєї особової справи, колегія суддів наголошує на тому, що позивач з 2015 року продовжив військову службу у військовому званні майор, яке йому не присвоювалось, безпідставно отримав нове звання підполковник, а також отримував грошове забезпечення у більшому обсязі ніж на те мав право.
При цьому, позивач безумовно володів інформацією про обставини проходження ним військової служби до мобілізації у 2015 році, а також про те, що йому у встановленому порядку не присвоювалось військове звання майор. 
В свою чергу, позивач, як особа яка проходить військову службу з 1993 року, мав знати особливості та порядок проходження такої служби, а як наслідок усвідомлювати наслідки свого просування по службі та отримання матеріальних благ від держави на підставі недостовірних документів.
При цьому, як зазначено вище, вказані обставини мали місце під час дії особливого періоду в Україні а також в умовах здійснення бойових дій на території України.
Між тим, колегія зазначає, що обрання виду дисциплінарного стягнення є виключно правом командира (вищого командира), який його реалізує в залежності від тяжкості скоєного проступку, наслідків цього проступку, а також з урахуванням особистих якостей особи, яка вчинила проступок.
Тому, враховуючі тяжкість вчинених позивачем проступків, кількість негативних наслідків пов`язаних із завданням матеріальних збитків державі та авторитету Збройних Сил України, а також враховуючи особу позивача, який свідомо користувався недостовірними документами, зокрема, для просування по службі та отримання матеріальної вигоди, колегія суддів вважає пропорційним накладене на нього дисциплінарне стягнення.
В свою чергу, судом першої інстанції належної правової оцінки вказаним обставинам не надано, а як наслідок зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог у цій частині.
З іншого боку, щодо правомірності інших оскаржуваних наказів, виданих після позбавлення позивача військового звання, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи їх протиправний характер позивач посилався виключно на протиправність оскаржуваного наказу Міністерства про позбавлення його військового звання, а тому судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що такі вимоги є похідними від основних позовних вимог.
Тому, враховуючи підтвердження правомірності наказу Міністра оборони України № 607 від 30 листопада 2018 року у судовому порядку, колегія суддів вважає, що решта позовних вимог  не підлягає задоволенню.
При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне частково скасувати оскаржуване рішення суду.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року, в частині часткового задоволення позовних вимог, - скасувати та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

          Повний текст судового рішення виготовлено 17 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                О.В. Яковлєв

Судді:                                                                                          Ю.М. Градовський

 А.В. Крусян