УХВАЛА

18 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/11455/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,
за участю секретаря Низенко В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Спичака О.М.
від 28.08.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Майданевича А.Г., Суліма В.В., Коротун О.М.
від 07.12.2020
за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк"
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Державне підприємство "Донецька залізниця"
за участю Прокуратури міста Києва
про стягнення заборгованості
за участю представників:
позивача: Діденко Ю.О., Спєров Д.К., Награбовський О.В.
відповідача: Кулініч А.П., Мельник М.А.
третьої особи: не з`явилися
прокурора: Кузнєцова Ю.В.
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог.
У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому, з урахуванням     заяви     про     збільшення     позовних     вимог     від 29.06.2016, просило стягнути з відповідача як правонаступника Державного підприємства    "Донецька залізниця" - позичальника за укладеними з позивачем кредитними договорами №     13.11-555 від 07.11.2013, №     13.11-556 від 07.11.2013 та                            №     13.11-557 від 07.11.2013 - 18     766     420,62 доларів США заборгованості по сплаті тіла кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 становило 467    051    958,01 грн, 3    285    116,99 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за кредитами, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 становило 81 758     815,58 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання позичальником - Державним підприємством "Донецька залізниця" - прийнятих на себе зобов`язань за зазначеними кредитними договорами зі сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим відповідно до умов кредитних договорів був зобов`язаний достроково повернути позивачу отримані за договорами кредитні кошти у повному обсязі та сплатити прострочену заборгованість по відсотках за користування кредитом. При цьому Акціонерне товариство "Українська залізниця" як правонаступник усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Донецька залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та його Статуту, на думку позивача, повинен відповідати за зобов`язаннями Державного підприємства "Донецька залізниця", що випливають з кредитних договорів.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
У листопаді 2013 року між Публічним акціонерним товариством                             "Перший український міжнародний банк" (далі - банк) та Державним підприємством "Донецька залізниця" (далі - позичальник) укладено кредитні договори:
- № 13.11-555 від 07.11.2013 (із змінами, внесеними до нього додатковими угодами за № 1 від 11.08.2014, № 2 від 10.09.2014, № 3 від 29.12.2014, № 4                     від 30.01.2015 та № 5 від 29.04.2015), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 255 473,54 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитними договорами. Кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі щоденним лімітом кредитування;
- № 13.11-556 від 07.11.2013 (із змінами, внесеними до нього додатковими угодами за № 1 від 11.08.2014, № 2 від 10.09.2014, № 3 від 29.12.2014, № 4                   від 30.01.2015 та № 5 від 29.04.2015), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 255 473,54 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитними договорами. Кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі щоденним лімітом кредитування;
- № 13.11-557 від 07.11.2013 (із змінами, внесеними до нього додатковими угодами за № 1 від 11.08.2014, № 2 від 10.09.2014, № 3 від 29.12.2014, № 4                      від 30.01.2015 та № 5 від 29.04.2015), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 255 473,54 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитними договорами. Кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі щоденним лімітом кредитування (далі - кредитні договори № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557).
Згідно із пунктами 7.1 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556,                              № 13.11-557 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату.
У  пунктах 7.2.1 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 вказано, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11% річних (із розрахунку 360 днів на рік).
Пунктами 7.2.2 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 встановлено, що період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 10 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший банківський день після 10 числа (з його урахуванням).
Нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця (пункт 7.2.4 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557).
Пунктами 1.1 додаткових угод № 5 від 29.04.2015 до кредитних договорів                       № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 передбачено, що проценти за період з 13.10.2014 по 10.08.2015 повинні бути сплачені позичальником не пізніше 01.09.2015.
Позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 04.11.2016 (пункти 16.1 кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556,                            № 13.11-557).
Посилаючись на неналежне виконання Державним підприємством "Донецька залізниця" умов кредитних договорів № 13.11-555 від 07.11.2013, № 13.11-556                        від 07.11.2013, № 13.11-557 від 07.11.2013 щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" як правонаступника Державного підприємства "Донецька залізниця" 18 766 420,62 доларів США заборгованості по сплаті тіла кредиту (за офіційним курсом Національного банку України станом на 16.06.2016 становить 467 051 958,01 грн) та                                            3 285 116,99 доларів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами (за офіційним курсом Національного банку України  станом на 16.06.2016 становить 81 758 815,58 грн).
Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій і мотиви їх прийняття. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі                        № 910/11455/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" 18 766 420,62 доларів США кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 становило 467    051    958,01 грн, 3    285    116,99 доларів США процентів, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2016 становило 81 758 815,58 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 у справі                       № 910/11455/16 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016, справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складу суду з підстав не з`ясування судами попередніх інстанцій наявності чи відсутності правових підстав виникнення правонаступництва відповідачем прав і обов`язків третьої особи за спірними кредитними договорами та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за цими договорами.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 у справі                                 № 910/11455/16 залишено позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення процентів  за період з 04.06.2016 по 14.06.2016 у розмірі 63 076,02 доларів США  без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі                                        № 910/11455/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020, задоволено позовні вимоги повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" заборгованість по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 доларів США, проценти за користування кредитом у сумі 3 222 040,97 доларів США та судовий збір у сумі 206 700 грн.
У поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі № 910/11455/16 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошові кошти в сумі 63 076,02 доларів США.
Судові рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивачем у повному обсязі виконано зобов`язання за кредитними договорами шляхом надання третій особі кредитних коштів, в той час як третьою особою - Державним підприємством "Донецька залізниця" - не сплачено плату за користування кредитом та не повернуто позивачу суму отриманого кредиту в повному обсязі. Судами попередніх інстанцій також враховано, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника відповідно до положень частини першої статті 1046 та частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не безумовно в національній валюті України.
При цьому з огляду на те, Акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця", що підтверджується судовою експертизою, проведеною у даній справі, та обставинами, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові    від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, Акціонерне товариство "Українська залізниця" відповідає за зобов`язаннями, що виникли з кредитних договорів                    № 13.11-555, № 13.11-556 та  № 13.11-557.
Крім того, з огляду на те, що грошові кошти на суму 628 435 264,82 грн стягнуті з  відповідача на виконання судового рішення у примусовому, а не в добровільному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 у справі № 910/11455/16 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судові рішення судів попередніх інстанцій прийняті без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 № 755/10947/17, 12.06.2019                       № 487/10128/14-ц та 25.02.2020 № 18/266. Так, скаржник стверджує про відсутність предмета спору між сторонами у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості у повному обсязі, що має наслідком закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
10.02.2021 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк", в якому він просить суд у задоволенні касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити повністю, а постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Позивач стверджує, що примусове стягнення заборгованості за кредитними договорами на підставі судових рішень у справі № 910/11455/16 не може свідчити про відсутність предмета спору. Крім того, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" звертає увагу на те, що дана справа та наведені відповідачем судові рішення у касаційній скарзі не є подібними.
Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 12.01.2021 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Студенець В.І., Вронська Г.О.
У зв?язку з відпусткою судді Вронської Г.О. витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Студенець В.І., Мамалуй О.О.
У судове засідання, призначене на 18.02.2021, з`явились представники позивача, відповідача та прокурор. Третя особа - Державне підприємство "Донецька залізниця" - не з`явилось, було своєчасно та належним чином повідомлене про дату, час та місце проведення судового засідання. З огляду на те, що участь третьої особи (її представника) у судовому засіданні не є обов`язковою, колегією суддів прийнято рішення про проведення судового засідання за її відсутності.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
В силу вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Верховний Суд, розглянувши матеріали справи, доводи та аргументи відповідача, наведені у касаційній скарзі, доводи позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Так, господарський суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Тобто господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
При цьому предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, щодо якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. У свою чергу підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. 
Предметом спору у даній справі є матеріально - правова вимога про стягнення з відповідача кредитних коштів у сумі 18 766 420,62 доларів США та процентів за користування кредитом у сумі 3 222 040,97 доларів США внаслідок неналежного виконання третьою особою - Державним підприємством "Донецька залізниця" - умов кредитних договорів.
Акціонерним товариством "Українська залізниця" оспорюється задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про стягнення заборгованості з підстав не врахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 № 755/10947/17, 12.06.2019 № 487/10128/14-ц та 25.02.2020 № 18/266 (щодо відсутності предмета спору та, як наслідок, існування підстав для закриття провадження у господарській справі).
Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та 13.09.2017 у справі  № 923/682/16.
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі                              № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).
Отже для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, що переглядається.
Разом з цим Верховний Суд зазначає про те, що зазначений вище по тексту цієї ухвали висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові                   від 25.02.2020 у справі № 18/266, щодо застосування пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, на який посилається відповідач у касаційній скарзі, є загальним та характерним для усіх правовідносин та не має своїм наслідком якийсь певний однозначний результат вирішення спору. Підстави закриття судом провадження у господарській справі з підстав відсутності між сторонами предмета спору у конкретній справі визначається окремо, тобто залежить від встановлених судом фактичних обставин, які у кожній справі можуть бути різними.
При цьому суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у справах                          № 18/266 та № 755/10947/17 не є подібними правовідносинам, які склалися між сторонами у справі, що переглядається, з огляду на наступне.
Так, Верховний Суд враховує, що у справі №    18/266 Великою Палатою Верховного Суду розглядалась заява фізичної особи - підприємця - позивача - про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №    18/266, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з Міністерства фінансів України шкоди, завданої у зв`язку з припиненням права власності на ліцензію з організації діяльності з проведення азартних ігор, на підставі пункту 2 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, а саме: встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом. Задовольняючи частково заяву фізичної особи - підприємця Станко Наталії Іванівни про перегляд судових рішень у справі № 18/266 та закриваючи провадження у даній справи, Великою Палатою Верховного Суду брались до уваги обставини надання позивачу справедливої сатисфакції шляхом виплати їй Міністерством юстиції України коштів на підставі рішення Європейського суду з прав людини. Тобто залишення в силі судових рішень судів попередніх інстанцій мало б наслідком подвійного стягнення з держави у вигляді Міністерства фінансів України заподіяної позивачу шкоди внаслідок одних і тих же обставин.
Крім того, у справі № 755/10947/17 предметом спору були дії приватного нотаріуса, які виразилися у проведенні державної реєстрації права власності за третьою особою на квартиру, а також рішення приватного нотаріуса, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис  про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за третьою особою відповідно до договору іпотеки. Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, якими закрито провадження у справі з підстав необхідності розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, Великою Палатою Верховного Суду досліджувалось виключно питання предметної юрисдикції спору у справі № 755/10947/17.
Суд також враховує, що постанова Великої Палати Верховного Суду                           від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, на яку послався скаржник, взагалі не містить висновків щодо застосування норм процесуального права в частині закриття провадження у справі, в якій відсутній предмет спору між сторонами.
Таким чином, наведені відповідачем у касаційній скарзі постанови Великої Палати Верховного Суду були прийняті за іншого матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин, та/або іншого предмета і підстав заявлених позовних вимог, та/або іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), ніж у даній справі. Відтак зазначені справи і справа № 910/11455/16 є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.
Суд зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень здійснюється Верховним Судом виключно в межах доводів касаційної скарги.
Жодних інших аргументів та/або обставин, які могли б стати підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, скаржником у касаційній скарзі не наведено.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Згідно з частиною другою статті 296 Господарського процесуального кодексу України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства                          "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва                              від 28.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду                         від 07.12.2020 у справі    № 910/11455/16, відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частин другої та третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Постанова або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється                                      суддею-доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 301, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва                                 від 28.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду                          від 07.12.2020 у справі    № 910/11455/16 закрити.
2. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                О. Баранець 

Судді                                                                                          О. Мамалуй

                                                                                          В. Студенець