Дата документу 12.03.2021 Справа № 335/181/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/181/21 Головуючий у 1-й інстанції: Сидорова М.В.
 
Провадження № 22-ц/807/1127/21                  Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року про повернення позовної заяви керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1, поданої в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради, Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2» Запорізької обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,
В С Т А Н О В И В:

11.01.2021 заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради, Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2» Запорізької обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року повернуто позовну заяву Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради на підставі п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Запорізька місцева прокуратура № 1 в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом положень ЗУ «Про прокуратуру», норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В порядку, визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що предметом позовних вимог прокурора є стягнення з ОСОБА_1 на користь КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2» матеріальної шкоди, яка полягає у сплаченій комунальним закладом на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2020 ОСОБА_2 сумі середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 98 859 грн. 65 коп., у порядку регресу як з посадової особи, що допустила незаконне звільнення прцвника.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме шляхом пред`явлення позову прокурором.
Суд першої інстанції не погодився з позицією прокурора, що лише ствердження факту про тривале невжиття заходів суб`єктом, який уповноважений на здійснення вказаних функцій, є підставою для здійснення ним представництва вказаного суб`єкта в суді. Адже сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання або ухилення уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.
Суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 порушуються права осіб, в інтересах яких прокурор звертається до суду із позовом. Оскільки між відповідачем та КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2» досягнуто згоди щодо добровільного відшкодування шкоди ОСОБА_1 , і останньою станом на час звернення прокурора до суду з позовом у добровільному порядку відшкодовано майже 3/4 частин від загальної суми шкоди, та на даний час існує достатній строк для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. У даному випадку уд вважав, що відсутні достатні підстави для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради та КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2» Запорізької обласної ради.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
В пункті 3 статті 131-1 Конституції України закріплено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених цим законом. Згідно ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 ч. 3 статті 23 Закону). 

Таким чином, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37).

Відповідно до положень ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу (ч. 4 статті 56 ЦПК України).

Як на підставу для представництва інтересів держави у суді, керівник Запорізької місцевої прокуратури № 1 посилається на те, що не відшкодування винною у незаконному звільненні працівника особою бюджетних грошових коштів, які б мали йти на фінансування заходів у сфері освіти, безумовно порушує законні інтереси держави. Проте, вказані обставини залишено поза увагою як Запорізької обласної ради як органом, якому підпорядковується КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2», так і самим закладом, оскільки заходи щодо захисту порушених інтересів держави, у тому числі, претензійно-позовного характеру, спрямовані на стягнення майнової шкоди у регресному порядку, не вживаються, що свідчить про нездійснення Запорізькою обласною радою захисту порушених інтересів держави та територіальної громади, та наявність підстав для відповідного представництва.

Як зазначено вище, держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити на момент відкриття провадження у справі доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
Також, аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №761/36138/19.

В скарзі зазначено, що прокурором виконані вимоги пункту сьомого ч. 3 статті 175 ЦПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" і статті 56 ЦПК України, тобто належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, визначено, у чому полягає порушення інтересів держави та зазначено орган, уповноважений, на його думку, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Та вказується, що обґрунтованість вимог прокурора в інтересах держави в особі державного органу вирішується судом вже при розгляді справи по суті шляхом ухвалення відповідного рішення, а не під час відкриття провадження у справі. 

Між тим, для інституту представництва прокурором інтересів держави останньому слід підтвердити підстави такого представництва саме на стадії вирішення питання про прийнятність такого позову, що і вирішував суд першої інстанції у цій справі, не вдаючись у обгрунтованість позовних вимог, як помилково вважає в скарзі прокурор. 

Колегія погоджується з судом першої інстанції за тими підставами, що на звернення прокурора до КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2» з приводу надання інформації про погашення ОСОБА_1 в регресному порядку матеріальної шкоди, ним була отримана відповідь про те, що останньою було написано заяву на ім.»я директора закладу про добровільне погашення боргу ( а.с. 61).

На аналогічний запит прокурора до Запорізької міської ради з цього ж питання, ним отримана відповідь про подану на ім.»я директора закладу Гвоздьовою О.М. заяву про добровільне погашення матеріальної шкоди ( а.с. 59).

В такому разі орган місцевого самоврядування та комунальний заклад не вважали за необхідне звертатись до суд з позовом про стягнення цих коштів з ОСОБА_1 .

Станом на час звернення до суду з цим позовом у прокуратури малась інформація, що ОСОБА_1 належним чином виконує свій обов`язок та нею було погашено 2/3 матеріальної шкоди.
Отже, на час звернення прокурора з цим позовом в порядку представництва інтересів держави в особі Запорізької міської ради та комунальної установи останні з огляду на такі обставини не вбачали підстав для звернення з таким позовом, але не у зв`язку із власною бездіяльністю, а у зв`язку з фактичним виконанням ОСОБА_1 обов`язку з погашення матеріальної шкоди.

На корись зазначеному свідчить той факт, що 24.02.2021р. ОСОБА_1 повністю погасила матеріальну шкоду, яка залишалась непогашеною у розмірі 1/3 частини боргу на час подання прокурором цього позову.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви зроблений у відповідності до приписів ч. 4 ст. 185 ЦПК України. 

З огляду на вказані обставини, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу як необґрунтовану. 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 3879, 390 України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Запорізької обласної ради залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року про повернення позовної заяви залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 12 березня 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Гончар М.С.

                        Подліянова Г.С.