ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6624/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді                    Грибан І.О.,
суддів:                              Ключковича В.Ю., 
                                                  Парінова А.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Білоцерківського управління Державної казначейської служби України Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави України в особі Білоцерківського управління Державної казначейської служби України Київської області в якому просив:
- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 16164,35 грн. завдану дією пункту 6 постанови Кабінетом Міністрів України від 21.02.2018, який в подальшому було визнано протиправним та скасовано.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року провадження у справі закрито, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дану ухвалу, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, щодо непідсудності даної справи адміністративному судочинству, оскільки враховуючи суб`єктний склад даного спору та характер спірних правовідносин, вирішення даної справи відноситься саме до компетенції судів адміністративної юрисдикції. Оскільки правовідносини, які стосуються недоотриманого грошового забезпечення за період коли позивач проходив військову службу, є публічно-правовими правовідносинами та ґрунтуються на нормах публічного права. 
За наведених обставин, апелянт вважає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до положень ст. 317 КАС України є підставою для скасування зазначеного судового рішення.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року без змін.
Крім того, відповідач зазначав про те, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні із вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами у порядку цивільного судочинства. 
У судове засідання учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників не забезпечили.
До початку судового засідання учасники судового процесу подали до суду клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без їх участі.
За наведених обставин та керуючись положеннями ст. 313 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України вирішила розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у позові позивачем було заявлено вимоги про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача майнову шкоду в розмірі 16 164,35 грн. заподіяну внаслідок  застосування нормативно-правового акту, який  було визнано протиправним та скасовано рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020.
Зокрема зазначав, що з 01.03.2018  по 30.05.2019 відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб»(далі-Постанова №103) йому, як військовослужбовцю, що проходив військову службу грошове забезпечення виплачувалося у розмірі меншому, ніж передбачалося  пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деякий інших осіб»(далі –Постанова №704). Наразі,п.4 Постанови №704 містив  застереження, що розміри посадових окладів та окладів за військовим званням повинні бути не менше 50% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року.
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов, заявлений ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні із вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому такий спір відноситься до юрисдикції цивільного судочинства.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Однак, слід зазначити, що ч. 5 ст. 21 КАС України передбачено що, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. 
Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18.
Предметом спору в цій справі позивач визначив майнову шкоду, завдану дією нормативно-правового акту, який в подальшому було визнано протиправним та скасовано. Будь-якої вимоги про визнання про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності відповідача, як суб`єкта владних повноважень позовна заява не містить.
За таких обставин, позовна вимога щодо коштів на відшкодування шкоди у не є такою, що поєднана з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а тому має приватноправовий характер та, як наслідок, не може бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Оскільки заявлені позивачем вимоги не підлягають самостійному розгляду у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції , що провадження у справі №320/6624/20 підлягає закриттю.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 315-316, 321, 322-325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

Судді:                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 17.02.2021р.)