ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року 
м. Київ
Справа №  914/966/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Офісу Генерального прокурора - Костюк О.В.,

Яворівської міської ради Львівської області - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю «КепКо Юкрейн» - Завади Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 (у складі колегії суддів: Дубник О.П. (головуючий), Зварич О.В., Матущак О.І.)  
та ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2020 (суддя Запотічняк О.Д.)

у справі № 914/966/18
за позовом Керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Яворівської міської ради Львівської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «КепКо Юкрейн»
про внесення змін до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року Керівник Городоцької місцевої прокуратури Львівської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Яворівської міської ради Львівської області (далі - Яворівська міськрада) до Товариства з обмеженою відповідальністю «КепКо Юкрейн» (далі - ТОВ «КепКо Юкрейн»), у якому просив внести зміни до договору оренди землі від 14.04.2006, укладеного між Яворівською міськрадою та ТОВ «КепКо Юкрейн», і викласти пункти 4 і 6 цього договору у редакції, зазначеній у позовній заяві.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час перевірки дотримання земельного законодавства, зокрема щодо правильності справляння орендної плати за землю комунальної власності, встановлено обставини не приведення умов договору оренди землі від 14.04.2006, укладеного між Яворівською міськрадою та ТОВ «КепКо Юкрейн», у частині розміру орендної плати у відповідність до затвердженої нової нормативної грошової оцінки землі, що призводить до втрат місцевого бюджету. При цьому прокурором зауважено, що Яворівська міськрада неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2020, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020, позовну заяву прокурора в інтересах держави в особі Яворівської міськради залишено без розгляду.
Судові рішення мотивовано тим, що Яворівська міськрада є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів у спірних правовідносинах у судовому порядку. Прокурором не доведено належними і допустимими доказами, що цей орган не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до ТОВ «КепКо Юкрейн», а сама по собі обставина не звернення ради з позовом протягом певного часу, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави. При цьому судами було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у грудні 2020 року Заступник керівника Львівської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просив  скасувати постановлені у справі судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій при постановленні оскаржених судових рішень не було враховано тих обставин, що прокурором вчинено необхідні дії, передбачені чинним законодавством, щодо дотримання процедури, яка передує зверненню до суду з відповідним позовом в інтересах держави. При цьому матеріали позовної заяви належним чином підтверджують нездійснення Яворівською міськрадою (органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у цих правовідносинах) захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, про що свідчить інформація Головного управління ДФС у Львівській області, яке неодноразово протягом 2017 року зверталося до ради з пропозицією вирішити питання про внесення змін до договору оренди землі в частині збільшення розміру орендної плати за землю відповідно до нормативно-грошової оцінки землі, затвердженої рішенням від 07.06.2013 № 238. Ці обставини свідчать про те, що Яворівській міськраді неодноразово надавалася можливість відреагувати на стверджуванні правопорушення, однак цей орган місцевого самоврядування жодних заходів тривалий час не вчиняв, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом. Разом із тим, судами не враховано, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у цьому випадку стала усвідомлена пасивна поведінка Яворівської міськради, незважаючи на очевидний характер порушень інтересів територіальної громади.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 914/966/18  за касаційною скаргою Заступника керівника Львівської обласної прокуратури з підстави, передбаченої  абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.02.2021.
ТОВ «КепКо Юкрейн» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржених судових рішень, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Яворівська міськрада у відзиві зазначає про підтримання касаційної скарги прокурора в повному обсязі та просить скасувати постановлені у справі судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду.
Яворівська міськрада у судове засідання свого представника не направила, хоча була повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки її представника в судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК не зверталася. 
Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Офісу Генерального прокурора та ТОВ «КепКо Юкрейн», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19  Конституції України).
За змістом статті 53 ГПК у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина 3). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина 4).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За положеннями Закону України «Про прокуратуру» (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення прокурора з відповідним позовом до суду) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 зазначеного Закону).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Отже, за змістом наведених норм прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). 
Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що у травні 2018 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Яворівської міськради до ТОВ «КепКо Юкрейн» про внесення змін до договору оренди землі від 14.04.2006, укладеного між Яворівською міськрадою та ТОВ «КепКо Юкрейн», і викладення пунктів 4 і 6 цього договору у редакції, зазначеній у позовній заяві. Цей позов обґрунтовано обставинами зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та необхідністю приведення умов договору оренди в частині розміру орендної плати у відповідність до нової нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, оскільки сплата орендних платежів за земельну ділянку комунальної власності в меншому розміру призводить до втрат місцевого бюджету. Також прокурором зазначено, що Яворівською міськрадою не вжито всіх можливих і достатніх заходів, спрямованих на захист інтересів держави, у тому числі шляхом звернення із позовною заявою до суду щодо приведення умов договору оренди землі відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про неналежне здійснення органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави, про що раді було направлено повідомлення від 21.05.2018 № 03/31-59-18. Правовою підставою для представництва інтересів держави шляхом подання позову прокурор зазначив статтю 23 Закону України «Про прокуратуру» і статтю 53 ГПК. 
З огляду на матеріали справи, у листі прокуратури від 21.05.2020 № 03/31-59-18, який долучено до позовної заяви, повідомлено Яворівську міськраду про те, що прокуратура з метою здійснення представництва інтересів держави в особі Яворівської міськради буде пред`являти до Господарського суду Львівської області позов про внесення змін до договору оренди землі від 14.04.2006, укладеного між Яворівською міськрадою та ТОВ «КепКо Юкрейн».
Судами попередніх інстанцій установлено, що прокурором не надано доказів того, що Яворівською міськрадою було отримано зазначений лист, при цьому лист № 05/31-59-18 датований 21.05.2018, а прокурором позовну заяву до суду подано 24.05.2018. Крім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що Яворівська міськрада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до ТОВ «КепКо Юкрейн», а сама по собі обставина незвернення ради з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.
Отже, судами встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що прокурором не дотримано обов`язкової процедури, передбаченої частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»,  відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
За таких установлених судами обставин, наразі бездіяльність Яворівської міськради не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначеного органу місцевого самоврядування до подання позову з метою надання цьому органу можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції не може погодитися з твердженням скаржника про безпідставне залишення позову без розгляду, оскільки вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про не доведення прокурором нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах позивачем (органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах).
З наведених мотивів Верховний Суд відхиляє як безпідставні доводи Яворівської міськради, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на інформацію, надану Головним управлінням ДФС у Львівській області, яка, на думку скаржника, підтверджує бездіяльність позивача, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки з огляду на норми чинного законодавства та висновки, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, саме прокурором мають здійснюватися певні процедури, які передують його зверненню до суду з відповідним позовом в інтересах держави, з метою надання органу, уповноваженому державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, звернутися до суду з таким позовом. При цьому, як зазначалося вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а прокурор замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень лише у виключних випадках, які мають бути доведені прокурором у встановленому порядку. Проте у цій справі судами попередніх інстанцій таких випадків встановлено не було з огляду на їх недоведеність прокурором.
Оскільки прокурором не дотримано порядку звернення до суду з відповідним позовом та не доведено неможливості реалізації захисту інтересів держави безпосередньо органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правомірно залишив позов прокурора без розгляду.
Будь-яких обставин, які є обов`язковою підставою для скасування постановлених у справі судових рішень відповідно до частини 1 статті 310 ГПК, касаційна скарга не містить.
Аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги Заступника керівника Львівської обласної прокуратури про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржених судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2020 у справі № 914/966/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          І.С. Міщенко

          В.Г. Суховий