ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р. 	Справа № 440/6715/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 21.01.21 року по справі № 440/6715/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області", Начальника Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" Глушка Олександра Олександровича про визнання протиправним листа і вимоги та скасування, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» (надалі по тексту - відповідач, ДУ ТМО), начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» Глушко Олександра Олександровича, відповідно до якого просить:
визнати протиправним та незаконним направлення листа від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К-79 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області»; 
визнати протиправним та незаконним вимоги викладені в листі від 13 .11.2020 за вих. № 33/37-К-79 Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області», щодо надання оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складений за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період; 
визнати протиправним та незаконним підписання листа начальником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» ОСОБА_2 від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К- 79;
визнати протиправним та незаконним вимоги начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» Глушко Олександра Олександровича викладені в листі від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К- 79, щодо надання йому оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складений за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно направлення №330 від 28.10.2020 на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи він звернувся до відповідача з заявою від 02.11.2020, відповідно до якої просив скласти постанову про отримання травми під час виконання службових обов`язків в зоні АТО. У відповідь на таке звернення відповідач направив ОСОБА_1 лист, яким, порушуючи права позивача, виклав вимоги щодо надання оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складений за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період, у той час, як на думку позивача, право на розгляд вказаної документації є у медичних (військово-лікарських) комісіях МВС, а не у відповідача. У позові навів судову практику Європейського суду з прав людини. Вважає свої права порушеними як начальником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» Глушко Олександром Олександровичем, так і Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» шляхом витребування вказаних документів ними, а не головою М(ВЛ)К МВС.
Рішенням Полтавського окрудного адміністративного суду від 21.01.2021 року позов ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області», начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» Глушко Олександра Олександровича про визнання протиправним листа і вимоги та скасування, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» щодо повідомлення ОСОБА_1 , викладеному у листі від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К-79, про необхідність надання ним оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складений за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період, за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.11.2020.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивача посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку дії начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» Глушка Олександра Олександровича, щодо підписання листа від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К-79 є незаконними.
Позивач вважає, що начальник Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області», ОСОБА_2 не мав права витребовувати у апелянта оригінали медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складено за період служби в органах, внутрішніх справ та Національної поліції України, а саме за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період, так як відповідач 2, являється начальником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області», а не головою М(ВЛ)К), а відтак вказані дії є незаконними та протиправними.
Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначив, що начальник (голова) ВЛК ДУ ТМО призначається начальником відповідної ДУ ТМО (п.3 розділу II наказу МВС України від 03.04.2017 №258).
Медична (військово-лікарська) комісія (М(ВЛ)К) ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» не є самостійною установою, вона входить до складу ДУ ТМО згідно з п.7 розділу II Положення про ДУ ТМО, затвердженого наказом МВС України від 02.03.2020 року № 206.
Тобто М(ВЛ)К є структурним підрозділом ДУ ТМО, а начальник ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» є безпосереднім начальником голови М(ВЛ)К. Документообіг в установі здійснюється через єдину службу діловодства, начальник ДУ ТМО ОСОБА_2 під час підписання листа (від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К-79), направленого позивачу у відповідь на його заяву, діяв від імені ТМО, до складу якої входить М(ВЛ)К, в межах розгляду звернення ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про звернення громадян».
Відповідач наголошує, що штатні ВЛК мають право запитувати у разі потреби медичні документи, ОСОБА_1 робить неправильний і нелогічний висновок, що начальник ДУ ТМО не має права запитувати медичні документи. Начальник ДУ ТМО запитав медичну документацію у ОСОБА_1 від імені установи як одноособового володільця зазначеної інформації, та від імені М(ВЛ)К. Медична картка амбулаторного хворого необхідна для встановлення причинного зв`язку захворювань, пов`язаних з проходженням служби в ОВС та НП на момент фактичного звільнення ОСОБА_1 з НП та складання , відповідної постанови М(ВЛ)К.
Крім того, медичні документи (медична картка амбулаторного хворого) до моменту подання ОСОБА_1 заяви на ім`я начальника ДУ ТМО від 02.11.2020 вже запитувалися у нього головою М(ВЛ)К ДУ ТМО.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до ДУ ТМО з заявою від 02.11.2020, яку зареєстровано відповідачем за вхідним номером №33/37-К-79 (надалі також - звернення від 02.11.2020), відповідно до якої просив керуючись ст. 40 Конституції України згідно направлення №330 на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи скласти постанову про отримання ним травми під час виконання службових обов`язків в зоні АТО згідно з актами за формою Н-1, Н-5 та наданої медичної документації, висновку експерта № 536, так як перебуває на обліку в ДУ ТМО /а.с. 70/.
Листом ДУ ТМО від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К-79 зазначено наступне: "Відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема наказу МВС України від 03.04.2017 № 285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС», для належного та своєчасного розгляду Вашої заяви від 02.11.2020 № 33/37- К-79, вважаю за необхідне запитати у Вас оригінал Вашої медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, яка складена за період Вашої служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, а саме за період з 29.01.2007 по 24.03.2017, та іншу медичну документацію за вказаний період. Вищезазначені документи прошу надати в якомога коротший термін" /а.с. 100/.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» щодо повідомлення ОСОБА_1 , викладеному у листі від 13.11.2020 за вих. № 33/37-К-79, про необхідність надання ним оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складений за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період, за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.11.2020.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 4. та ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями ст. 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У спорі, за вирішенням якого звернувся заявник як фізична особа, відповідач не є суб`єктом владних повноважень.
Так, згідно п.2 Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.04.2017 № 285 та зареєстрованого в Мін`юсті України 28 квітня 2017 р. за № 559/30427 зазначено, що медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) - спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.
На підставі п.4 Положення ВЛК відповідно до покладених на них завдань: проводять лікарську експертизу кандидатам на службу в поліцію, поліцейським і колишнім поліцейським, кандидатам до вступу до вищих навчальних закладів, здобувачам вищої освіти навчальних закладів; проводять військово-лікарську експертизу кандидатам на військову службу за контрактом, у військовому резерві, до вступу у ВВНЗ, військовослужбовцям НГУ, колишнім військовослужбовцям, колишнім особам рядового й начальницького складу; забезпечують контроль за проведенням лікарської та військово-лікарської експертизи, а також лікувально-діагностичної роботи в закладах охорони здоров`я МВС та НГУ; узагальнюють та аналізують результати проведення лікарської та військово-лікарської експертизи та розробляють пропозиції щодо вдосконалення цієї роботи; спільно з лікарями-спеціалістами закладів охорони здоров`я МВС аналізують, узагальнюють результати лікування і медичного обстеження та здійснюють оцінку впливу умов служби на стан здоров`я та придатність до служби.
ВЛК у своїй роботі керуються чинним законодавством України, цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань військово-лікарської експертизи, - п. 5 Положення.
Отже, ВЛК є структурним підрозділом зі спеціальними повноваженнями при конкретному закладі охорони здоров`я та не має статусу юридичної особи.
Заклад охорони здоров`я - це інституція, метою якої є надання пацієнтам кваліфікованої медичної допомоги, зареєстрованої у встановленому законом порядку, яка одержала ліцензію на право надання певного виду (видів) медичної допомоги і в якій на професійній основі працює колектив медичних та інших працівників, здійснюючи свою професійну діяльність або це- юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми, основним завданням якої є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Систему охорони здоров`я України складає мережа закладів охорони здоров`я різного спрямування, видів і потужності, а також органи виконавчої влади загальної і спеціальної компетенції
Згідно з ст. 16 Основ безпосередню охорону здоров`я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 35 Основ закладами охорони здоров`я надається первинна (загальна), вторинна (спеціалізована), третинна (високо-спеціалізована) медична допомога. Первинна лікувально-профілактична допомога надається переважно за територіальною ознакою лікарями загальної практики чи сімейними лікарями.
Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області"- згідно Положення (госпіталь з поліклінікою) є державним лікувально-профілактичним закладом, що забезпечує надання кваліфікованої амбулаторної, стаціонарної медичної допомоги, забезпечує можливість пройти медичний огляд та реабілітацію прикріпленому контингенту і іншим громадянам на умовах укладених угод, згідно законодавства України. Головною метою діяльності установи є надання медичних послуг на найвищому рівні якості, який відповідає вищій акредитаційній категорії.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п. 1-3 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
З матеріалів справи вбачається, що позивач оспорює вимоги Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" у формі листа щодо надання оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витяг із неї, складений за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період, у зв`язку з чим вказане не відносяться до категорії "рішення суб`єкта владних повноважень".
Це підтверджується і пп.1-4 п.3 Порядку №285, в якому вказано, що ВЛК "визначають стан здоров`я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності кандидатів до служби в поліції, кандидатів до вступу до вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання"; "визначають причинний зв`язкок захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ".
Постанови ВЛК щодо придатності (непридатності) осіб до військової служби приймаються відповідно до Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1 до Положення про ВЛЕ у ЗС України). Постанови ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) приймаються згідно з вимогами відповідних розділів цього Положення та Положення про ВЛЕ у ЗС України.
Таким чином, рішенням відповідача в даному випадку є не листи, а висновоки про стан здоров`я особи, рівень її працездатності та етиологію наявного захворювання.
Постанови, рішення, вказівки з питань лікарської та військово-лікарської експертизи штатних ВЛК є обов`язковими для виконання лише позаштатними ВЛК, абз.2 п.27 Порядку.
Отже аналіз норм чинного законодавства, в контексті аналізу спірних відносин, дає грунтовні підстави стверджувати, що спір виник між суб`єктами жоден з яких не є суб`єктом владних повноважень, що виконує владні управлінські функції, втому числі і щодо делегованих повноважень, і стосується цей спір здоров`я фізичної особи, що становить її особисте немайнове праве, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (ст. 275 ЦК України) та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства відповідно до положень ст.15 ЦПК України.
Тобто між сторонами існує спір про право, який має приватно-правовий характер, що в свою чергу виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства. 
Оскільки даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), як зазначено у п.1 ч.1 ст.4 КАС України, а тому встановлена ст.19 КАС України компетенція адміністративних судів на цей спір не поширюється. 
Дана справа з огляду на суб`єктний склад сторін та суть спору підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Приписами частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 по справі №440/6715/20 - скасувати.
Провадження у справі № 440/6715/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області", Начальника Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" Глушка Олександра Олександровича про визнання протиправним листа і вимоги та скасування, зобов`язання вчинити певні дії закрити.
Роз`яснити учасникам справи право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва