Ухвала
Іменем України
 
11 березня 2021року
м. Київ
 
справа № 185/1585/13-ц
провадження № 61-3464ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Борейко Надією Олександрівною, на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                         23 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                      20 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Павлоградський МВДВС ПСМУЮ                   (м. Дніпро)), державний виконавець Кукаріна Наталія Олександрівна, на дії державного виконавця, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії заступника начальника Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) Кукаріної Н. О., вчинені в межах виконавчого провадження № 51187130, відкритого на підставі виконавчого листа № 185/1585/13-ц, виданого 25 березня 2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просив визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця від 10 вересня 2020 року про: 
-          встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 
-          встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 
-          накладення штрафу на боржника у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів. 
 
В обґрунтування скарги зазначав, що він починаючи з 01 липня 2020 року, регулярно перераховує грошові кошти у рахунок погашення заборгованості по аліментам і на теперішній час сума заборгованості зменшилася. 
З 12 серпня 2020 року перебуває на заробітках у Чеській Республіці (дозвіл на роботу видано з 12 серпня 2020 року по 09 листопада 2020 року). Заборона виїзду боржника за кордон не відповідає інтересам дитини, оскільки він буде позбавлений можливості заробляти грошові кошти на її утримання.
У травні 2018 року звертався до виконавчої служби з заявою про те, що він не ухиляється від сплати аліментів, однак стягувач не отримує грошові перекази, не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення; постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами перешкоджає заявнику у працевлаштуванні водієм, чим позбавляє основного законного джерела засобів для існування; заборгованість по сплаті аліментів утворилась з 2016 року, а відповідальність у формі штрафу введена лише з 28 серпня 2018 року, тому на нього не може бути накладений штраф у сумі 50 % заборгованості.
 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано неправомірною постанову заступника начальника Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) Кукаріної Н. О. від 10 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі. 
Зобов`язано начальника Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) скасувати постанову заступника начальника Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) Кукаріної Н. О. від 10 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі. 
У задоволенні іншої частини скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Суди, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , виходили з того, що встановлення обмеження для виїзду боржника за кордон є недоцільним, оскільки боржник буде позбавлений можливості у працевлаштуванні на більш високооплачувану роботу за кордоном, що дозволить погасити існуючу заборгованість по аліментам. 
Відмовляючи в задоволені скарги в частині скасування постанови заступника начальника Павлоградського Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) Кукаріної Н. О. від 10 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі, суди виходили з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що професія водія є основним джерелом засобів для існування боржника і у нього відсутня можливість виконувати іншу роботу, не пов`язану з керуванням транспортними засобами. Тому з метою спонукання боржника до погашення заборгованості по аліментам доцільним є встановлення державним виконавцем тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до виконання боржником обов`язку у повному обсязі.
 
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Борейко Н. О., на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, здана до поштового відділення зв`язку 03 березня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на  касаційне  оскарження  судових  рішень,  посилаючись на те, що копію постанови апеляційного суду отримав 04 лютого 2021 року, в підтвердження чого надає копію розписки про вручення з відміткою про дату такого вручення.
 
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки без своєчасного отримання копії оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і її мотивування, що є обов`язковим елементом касаційної скарги згідно з вимогами статті 392 ЦПК України, він підлягає поновленню.
 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на важкий майновий стан, в підтвердження чого надає довідку Пенсійного фонду України від 16 січня                2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з І по ІV квартал 2020 року              отримав 6 592, 12 грн пенсії.
 
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір», частиною першою статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, за певних умов та у порядку, передбаченому законом, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення; зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. 
 
Враховуючи обставини, викладені заявником у клопотанні, та надані у їх обґрунтування докази (довідка Пенсійного фонду України від 16 січня                                         2021 року), наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні скарги щодо скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення скарги.
 
В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів позбавляє його законного джерела засобів існування, можливості працевлаштування водієм порушує його право на працю та свободу праці.
 
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Борейко Н. О., на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 рокунеобхідно відмовити з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 травня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51187130 з виконання виконавчого листа                              № 185/1585/13-ц, виданого 25 березня 2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з                        ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження у розмірі 1/6 частки доходу до досягнення дитиною повноліття.
 
10 вересня 2020 року заступником начальника відділу Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро)Кукаріною Н. О. при примусовому виконанні указаного виконавчого листа були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі.
 
Постанови обґрунтовані тим, що за ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 13 травня 2016 року по                   10 вересня 2020 року складає 58 055, 44 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
 
Крім того, 10 вересня 2020 року заступником начальника відділу Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро)Кукаріною Н. О. винесена постанова про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. На боржника накладений штраф на користь держави у розмірі 29 217, 22 грн. Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.
 
На даний час боржник ОСОБА_1 офіційно працевлаштований за кордоном, відділом зайнятості Чеської Республіки йому видано дозвіл на роботу на період з 12 серпня 2020 року по 09 листопада 2020 року, на цей же період йому надана віза.
 
При цьому починаючи з липня 2020 року стягувач регулярно отримує поточні аліментні платежі, згідно наданих представником заявника оригіналів квитанцій, боржником сплачується останні місяці поточний платіж та частково погашається заборгованість, загальний розмір заборгованості зменшився, однак перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
 
Таким чином, працюючи за кордоном, боржник не уникає виконання обов`язку по сплаті аліментів, про що свідчить його звернення до державної виконавчої служби, повідомлення про зміну місця проживання та перерахування на депозитний рахунок ДВС аліментних платежів.
 
Суди, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , виходили з того, що встановлення обмеження для виїзду боржника за кордон є недоцільним, оскільки боржник буде позбавлений можливості у працевлаштуванні на більш високооплачувану роботу за кордоном, що дозволить погасити існуючу заборгованість по аліментам. 
Відмовляючи в задоволені скарги в частині скасування постанови заступника начальника Павлоградського Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) Кукаріної Н. О. від 10 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі, суди виходили з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що професія водія є основним джерелом засобів для існування боржника і у нього відсутня можливість виконувати іншу роботу, не пов`язану з керуванням транспортними засобами. З метою спонукання боржника до погашення заборгованості по аліментам суди визнали доцільним встановлення державним виконавцем тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до виконання боржником обов`язку у повному обсязі.
 
Рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині відмови в скасуванні постанови заступника начальника Павлоградського МВДВС ПСМУЮ (м. Дніпро) Кукаріної Н. О. від 10 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі, тому в іншій частині рішення не перевіряються.
 
Частина дев`ята статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
 
Частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано у разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю                    I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;                       3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
 
Таких підстав судами не встановлено.
 
Визнано, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, тому існують об`єктивні підстави для винесення постанови про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. 
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Боржник не довів обставин, передбачених частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності яких обмеження у праві керування транспортними засобами не може бути застосовано.
 
Таким чином, суди дійшли до висновку, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є основним джерелом засобів для його існування.
 
Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що постанова державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами прийнята відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, будь-які права боржника прийняттям цієї постанови не порушені.
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним                     ОСОБА_1 у апеляційний скарзі, які обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                23 жовтня 2020 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в оскаржуваній частині ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
 
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Борейко Н. О., на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від            23 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Борейко Н. О., на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від              23 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті    394 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
Клопотання ОСОБА_1 , подане представником - адвокатом Борейко Надією Олександрівною, про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від                   20 січня 2021 року.
 
Клопотання ОСОБА_1 , подане представником - адвокатом Борейко Надією Олександрівною, про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.
 
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Борейко Надією Олександрівною, на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державний виконавець Кукаріна Наталія Олександрівна, на дії державного виконавця відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко