ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року
м. Київ
справа №311/2898/17(2-а/311/64/2017)
адміністративне провадження №К/9901/14964/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М.,
суддів: Кравчука В.М.,  Чиркіна С.М., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020 у складі колегії суддів: Добродняк І.Ю. (суддя-доповідач), Бишевської Н.А., Семененка Я.В. у справі №311/2898/17 (2-а/311/64/2017) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення суми
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області (надалі - відповідач, УПСЗН Василівської РДА), в якому просив:
1.1.          визнати дії відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2017 рік відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII) протиправними; 
1.2. зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідно до частини 5 статті 12 Закону     №3551-XII, як учаснику бойових дій, у розмірі 5360 грн. 
2.          Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2017 позов задоволено.
2.1.          Визнано протиправними дії УПСЗН Василівської РДА щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2017 рік відповідно до вимог статті 12 Закону №3551-XII;
2.2. Зобов`язано УПСЗН Василівської РДА здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік, відповідно до частини     5 статті 12 Закону №3551-XII, як учаснику бойових дій, у розмірі 5360 грн. 
3.          Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 постанову Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2017 скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.
4. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні обставини: 
4.1.           ОСОБА_1 має статус ветерана війни - інваліда війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 02.06.2015.
4.2. УПСЗН Василівської РДА виплачено ОСОБА_1 щорічну грошову разову допомогу до 5 травня за 2017 рік у розмірі 1200 грн.
4.3. 26.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до УПСЗН Василівської РДА із заявою про доплату йому невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, як учаснику бойових дій, за     2017 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, листом від 27.04.2017 №01-09/1651 УПСЗН Василівської РДА відмовило у здійсненні доплаті ОСОБА_1 такої допомоги.
5.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виплачуючи позивачу допомогу до 5 травня за 2017 рік у розмірі 1200 грн. відповідач діяв на підставі та в межах власних повноважень, у відповідності до чинного на той час законодавства, в тому числі, Бюджетного кодексу України.
6. 11.03.2020 позивач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 за виключними     обставинами, в якій просив вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2017 без змін.
7. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 за виключними обставинами відмовлено.
7.1.          В основу прийняття даного судового рішення покладено висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав вважати, що у даній справі наявні виключні обставини, оскільки рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020, на яке посилається позивач, застосовується до правовідносин, що виникли з дня його ухвалення.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
8.          Позивач подав касаційну скаргу на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі постанову Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2017.
8.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до порушення    судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що встановлена Конституційним Судом України у рішенні від 27.02.2020 у справі №3-р/2020 неконституційність певних норм законодавства є виключною підставою для перегляду постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018.
9.          Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
9.1.          На обґрунтування відзиву зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалене на основі правильного застосування норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
10.          27.02.2020 Конституційний Суд України ухвалив рішення №3-р/2020, згідно з яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
11.          Частинами 1-2 статті 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням  Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
12. Норми аналогічного змісту закріплені у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII.
13. Як вбачається з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного     кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним та таким, що втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто, з 27.02.2020.
14. Таким чином, наявність Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом апеляційної інстанції помилки при розв`язанні спору.
15. Тотожних висновків Верховний Суд дійшов постановляючи ухвалу від 21.09.2020 у справі №311/3376/17 (8-а/311/3/2020), якою відмовив у відкритті касаційного провадження у справі з подібними правовідносинами. 
16. Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом апеляційної інстанції положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню.
17. Частиною 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
18. Також, за змістом положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС Україні, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
19. Частиною 6 статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
20. Колегія суддів зазначає, що положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
21. Слід звернути увагу, що словосполучення "ще не виконане", вжите у даній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це обумовлено процесуальним законодавством. 
22. Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018, про перегляд якої за нововиявленими обставинами звернувся позивач, постанову Василівського районного суду Запорізької області від 21.11.2017 було скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним у розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України те судове рішення, яке набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення суду не передбачає його примусового виконання.
23. Аналогічні висновки наведені у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.
24. Тому, у цій справі суд апеляційної інстанції обґрунтовано не встановив наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 361 КАС України, для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами і доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновку     суду апеляційної інстанцій.
25. За приписами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване  судове рішення - залишенню без змін. 
Керуючись статтями 341, 349, 355, 356, 359 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі №311/2898/17 (2-а/311/64/2017) - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Судді	В.М. Шарапа В.М. Кравчук   С.М. Чиркін