20.01.21
22-ц/812/33/21

Провадження № 22-ц/812/33/21         

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого судді -Бондаренко Т.З.,
суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання- Цуркан І.І.,
за участі: представника позивача Яновської О.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/1054/20 за   апеляційною  скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду, за позовом 
ОСОБА_3 
до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:
 
       В березні 2020 року  ОСОБА_3  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного Акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позивач зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної відповідачем ОСОБА_1 , яка відбулася 29 грудня 2016 року, він отримав тяжкі тілесні ушкодження - осколковий перелом лівої великої берцевої кістки, який не зростається та в кримінальному провадженні визнаний потерпілим. Первинне лікування проходив у травматологічному відділенні Лікарні швидкої медичної допомоги та Першій міській лікарні м.Миколаєва, де було проведено декілька операцій. Внаслідок медичних ускладнень в процесі лікування і неможливості виконання певних видів оперативного втручання був направлений для проведення додаткових операцій в місто Київ у медичний центр ТОВ «А.А. Партнерс» (клініка «Ilaya»). На лікування ним та його сім`єю було загалом витрачено велика сума грошових коштів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди став інвалідом другої групи і втратив роботу.
Вказує, що відповідачем ОСОБА_1 була завдана шкода, яка складається з вартості лікування і придбання ліків - 252175,00 грн., втрати заробітку за місцем роботи - 112000,00 грн. Крім майнової шкоди йому завдана моральна шкода, яку оцінює в 70000,00 грн.(фактично просить стягнути 50000,00 грн.) та яка полягає у довготривалих стражданнях і фізичних болях від отриманих травм та під час лікування, а також душевних стражданнях, яких зазнав внаслідок отриманої інвалідності, втрати роботи, якій відав майже все життя, втрати звичного способу життя, кола знайомств і друзів. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як водія транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, що підтверджується полісом обов`язкового страхування, строк дії якого з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року.
Виходячи з розміру страхової суми за шкоду, заподіяну майну складає 50000,00 грн., за шкоду життю і здоров`ю - 100000,00 грн. та франшизи в 2000,00 грн., позивач просить стягнути завдану шкоду відповідно заявлених позовних вимог. 
Посилаючись на вказане ОСОБА_3 просить стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» 98000,00 грн. страхового відшкодування шкоди життю і здоров`ю; стягнути з ОСОБА_1 154175,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди життю і здоров`ю, 50000,00 відшкодування моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_1 112000,00 грн. відшкодування втраченого заробітку за період з 30 грудня 2016 року по 01 травня 2018 року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_3 98000,00 грн. страхового відшкодування та 9900,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього 107900,00 грн., а з ОСОБА_1 - 54157,00 грн. витрат, понесених на лікування, та 112000,00 грн. втраченого заробітку та 20100,00 грн. моральної шкоди, всього 186257,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині задоволених вимог позивача до нього та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову до нього повністю відмовити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження втрати заробітку через непрацездатність, данні про видачу лікарняного листа відсутні, позивач звільнений з роботи 30 травня 2017 року.
       Також, апелянт зазначає, що з доданих до позову квитанцій на придбання ліків не вбачається, хто саме придбавав ці ліки, а також чи вони були призначені саме позивачу. Після ДТП ОСОБА_3 проходив лікування в ЛШМД в м. Миколаєві звідки був виписаний після одужання. Необхідність подальшого лікування не встановлена судом.
       Також, апелянт зазначає, що суд неправомірно стягнув із відповідача ОСОБА_1 надмірну суму майнової шкоди не врахувавши при цьому відповідальності страхової компанії.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються , чи є інші фактичні данні , які мають значення для вирішення с прави, та докази на їх підтвердження; чи є інші фактичні данні , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване судове рішення першої інстанції таким вимогам не відповідає в повній мірі.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, скоєна відповідачем ОСОБА_1 , внаслідок якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження - осколковий перелом лівої великої берцевої кістки, який не зростається та в кримінальному провадженні визнаний потерпілим. 
Згідно вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 травня 2018 року, залишеного без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року ОСОБА_1  засуджено за частиною першою статті 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі статті 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 76 КК України.
Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь ОСОБА_3  154175,00 грн. і 10000,00 грн. у рахунок  відшкодування шкоди життю і здоров`ю та моральної шкоди відповідно. Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь  ОСОБА_3   страхове відшкодування шкоди життю і здоров`ю в розмірі 98000,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 травня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він  29 грудня 2016 року о 17:16 год., керуючи автомобілем марки ЗАЗ-110217 (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись в темний час доби по сухій, прямій, освітленій ділянці проїзної частини проспекту Центрального з боку вул. 3-ї Слобідської в напрямку вул. М.Василевського, зі швидкістю 64 км/год, усупереч підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме: рухаючись з перевищенням установленої швидкості для руху транспортних засобів у населених пунктах, проявив неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змін, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, при наближенні до регульованого світлофором пішохідного переходу та виявленні пішохода ОСОБА_3 , який рухався по пішохідному переходу, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_3 , котрий у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 21 березня 2017 року № 270 відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно висновку експерта №270 від 21 березня 2017 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження та дослідженого судом, у ОСОБА_3 мають місце тілесні ушкодження у вигляді рани лівої брови, закритого перелому кісток лівої гомілки в верхній третині. Дані тілесні пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів в умовах ДТП (зіткнення автомобіля з пішоходом), ймовірно незадовго до звернення у лікарню 29 грудня 2016 року. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, постановлений відносно відповідача вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду при розгляді цивільного позову потерпілого щодо правових наслідків дій (бездіяльності) відповідача.
За вказаних обставин, районний суд дійшов правильного висновку про доведеність вини відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, в порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3 заподіяні тілесні ушкодження які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу), а відтак позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вирішуючи питання щодо доведеності викладених у позовній заяві доводів заподіяння шкоди здоров`ю та витрат на лікування, суд виходив з доданих до позовної заяви в ході розгляду кримінального провадження актів медичного центру ТОВ «А.А.Партнерс» (клініка «IПaya») про надані медичні послуги № 178694 від 01.08.2017 року, № 178692 від 01.08., № 178206 від 24.07.2017, № 173252 від 02.06.2017, № 164480 від 24.03.2017, № 164880 27.03.2017, № 164469 від 24.03.2017.
Факт перерахування грошових коштів за надані ТОВ «А.А.Партнерс» ОСОБА_3 медичні послуги підтверджується квитанцією ПриватБанку та фіскальними чеками ТОВ «А.А.Партнерс» від 28.03.2017 на суму 50000,00 грн., 01.08.2017 на суму 37262,00 грн., 28.03.2017 на суму 50000,00 грн., 07.06.2017 на суму 50000,00 грн., 29.05.2017 на суму 50000,00 грн. Всього на загальну суму 237262,00 грн.
Придбання лікарських засобів та препаратів позивач підтвердив товарними чеками і квитанціями, а саме: ВКФ «Медпрепарати» № 7659 від 02.02.2017 на суму 419,99 грн., № 39006 від 22.01.2017 на суму 534,95 грн., № 7660 від 02.02.2017 на суму 229,93 грн., № 121843 від 08.01.2017 на суму 104,22 грн., № 121387 від 04.01.2017 на суму 534,95 грн., № 3684 від 02.02.2017 на суму 151,94 грн., № 277355 від 13.01.2017 на суму 34,20 грн., № 37546 від 09.01.2017 № 124,34 грн.; ФОП « ОСОБА_4 від 08.02.2017 на суму 1580,00 грн., 11.01.2017 на суму 8195,00 грн.; ПП «Е-Фарма» № 7801 від 02.02.2017 на суму 237,29 грн., № 7802 від 02.02.2017 на суму 36,69 грн., № 6669 від 05.01.2017 на суму 1030,10 грн.; Аптечного пункту № 2 БСМП № 3594 від 11.01.2017 на суму 79,41 грн., № 3061 від 11.01.2017 на суму 49,45 грн., № 6690 від 04.02.2017 на суму 102,25 грн., № 3195 від 05.01.2017 на суму 238,26 грн., № 2651 від 30.12.2016 на суму 157,20 грн., № 2440 від 3112.2016 на суму 94,80 грн., № 3699 від 11.01.2017 на суму 133,26 грн., № 2588 від 29.12.2016 на суму 461,63 грн.; ПП «Оптомедсервіс-Плюс» № 0073 від 10.01.2017 на суму 35,00 грн., № 00423 від 30.12.2016 на суму 35,00 грн., №0084 від 10.01.2017 на суму 45,00 грн.; ТОВ «Форматоп» від 01.01.2017 на суму 348,70 грн.; ТОВ «Сінес» від 05.02.3017 на суму 30,51 грн., від 12.01.2017 на суму 125,95 грн.; ТОВ «Таблетка А» від 03.12.2016 на суму 23,80 грн.; ПП «Медицина для Вас» від 10.01.2017 на суму 2923,31 грн. Всього на загальну суму 18253,59 грн.
Підраховуючи вказані витрати районний суд обгрунтовано визначив загальну суму витрачених на лікування позивача грошових коштів, яка складає 255515,60 грн.
Позивач ОСОБА_3 працював у відокремленому виробничому підрозділі ТОВ «Ютем-Інжиринг» з 12 серпня 2015 року по 30 травня 2017 року на посаді монтажника технологічних трубопроводів 6 розряду. Його дохід за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року склав 87927,41 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Ютем-Інжиринг» від 25 вересня 2017 року № 92.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 268648 підтверджується, що з 20 квітня 2017 року по 01 травня 2018 року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності. Згідно висновку МСЕК про умови та характер праці зазначено, що позивач є непрацездатний на період активної реабілітації (а.с.122).
Вказані обставини підтверджено доказами, які містяться в матеріалах кримінальної справи №489/2170/17 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 286 КК України, на які посилався суд першої інстанції та матеріали якої досліджені в суді апеляційної інстанції. Крім цього, вказані документи долучені до матеріалів даної справи в судовому засіданні апеляційного суду.
Так, в силу отриманої непрацездатності на період активної реабілітації внаслідок ДТП, позивач ОСОБА_3  втратив частину заробітку за місцем роботи відповідно до довідки МСЕК №1 та довідок про отримані доходи ОСОБА_3 після ДТП (а.с.122).
Так, із наданих представником позивача довідок з Пенсійного фонду України ОСОБА_3 отримав пенсію по інвалідності за період з квітня по грудень 2017 року у розмірі 18683,95 грн. за період з 01 січня по 01 травня 2018 року - у розмірі 8897,12 грн. та заробітну плату за період з 01 січня по 31 травня 2017 року - у розмірі 30442,29 грн.
Відповідно до довідки з ТОВ «Ютем -Інжиніринг» заробітна плата за 2016 рік до ДТП ОСОБА_3 становила 87925,41 грн., тобто його середня заробітна плата складала - 7327,11 грн. (87925,41:12), а втрачений заробіток за період з 30 грудня 2016 року по 01 травня 2018 року становитиме 117233,76 грн. (7327,11*16 міс.). Проте позивач просив стягнути меншу суму, а саме 112000 грн. Тому сума , яка підлягає задоволенню становить 53976,71 грн. (112000 - 18683,95-8897,12-30442,29).
Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами заподіяння позивачу шкоди життю і здоров`ю в розмірі заявлених позовних вимог в сумі 252175,00 грн., які складаються з витрачених грошових коштів на лікування та шкоди заподіяної майну в розмірі 112000 грн., яка полягала у втраті заробітку.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.
Виходячи з доведеності вини відповідача в скоєнні кримінального правопорушення, районний суд враховуючи обставини за яких позивачу заподіяно шкоду, його душевні страждання та фізичний біль внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, втрату роботи, порушення через це звичного способу життя, втрату працездатності та необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя та тривалого лікування, суд дійшов правомірного висновку, щодо доведеності заподіяння позивачу моральної шкоди та обґрунтовано визначив її розмір у 30000 грн.
Із матеріалами кримінального провадження підтверджується, що на момент вчинення злочину відповідальність ОСОБА_1 була застраховано на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ним як власником транспортного засобу та ПрАТ «Європейський страховий союз», а саме на підставі полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності при настанні страхового випадку від 22 березня 2016 серії АЕ № 9007414 (а.с.44).
Згідно вказаного полісу страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, на сумі завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн - за шкоду, заподіяну майну. Розмір франшизи становить 2000,00 грн.
Згідно із статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Згідно зі статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статтею 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України № 1961-IV).
За положеннями статті 26-1 Закону України № 1961-IV » страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В той же час, аналізуючи фактичні данні щодо умов страхування      районний суд виходячи з меж відповідальності ПрАТ «Європейський страховий союз», правильно вказав, що за шкоду заподіяну життю і здоров`ю позивачу розмір страхового відшкодування складає 198000,00 грн. (200000,00 - 2000,00) та за відшкодування моральної шкоди в розмірі 9900,00 грн. (198000,00 х 5%).
Проте про відповідальність ПрАТ «Європейський страховий союз» за шкоду заподіяну майну в розмірі 98000 грн (100000-2000), що відповідає умовам страхування, суд помилково не зазначив та не врахував.
За такого, вирішуючи питання щодо відповідальності винуватця ДТП ОСОБА_1 , в межах заявлених вимог на що, обґрунтовано звернув увагу суд, вірно дійшов висновку про стягнення з останнього 54157,00 грн. (252175,00 - 198000,00) як шкоди заподіяної здоров`ю потерпілому за відніманням страхового платежу.
Також районний суд правильно стягнув з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20100,00 грн. (30000,00 - 9900,00) за відніманням страхового платежу.
Проте, висновок суду щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 , як заподіювача шкоди 112000,00 грн. шкоди заподіяної майну, у вигляді втраченого позивачем заробітку за період з 30 грудня 2016 року по 01 травня 2018 року не відповідає наведеним вимогам закону та умовам страхування. Так, шкода заподіяна майну позивача підлягає стягненню за відніманням страхової виплати. Однак, враховуючи наведені вище розрахунки розміру втраченого заробітку, який становить 53976 грн. 71 коп., підстав для стягнення вказаної суми з ОСОБА_1 немає, оскільки ця сума повністю охоплюється межами страхового відшкодування, яка становить 98000 грн. 
Доводи апеляційної скарги стосовно не підтвердження матеріалами справи витрат на лікування та їх призначення в зв`язку з ДТП не можна прийняти до уваги. Так, районний суд постановляючи рішення, виходив з матеріалів кримінальної справи, яка також була оглянута судом апеляційної інстанції, а необхідні документи з матеріалів кримінальної справи для зручності залучено до матеріалів цивільної справи.
Відповідно до довідки медичної установи ТОВ «А.А.Партнерс» ОСОБА_3 було проведено лікування пов`язане з незростаючимся багатоскольчатим переломом великоберцової кістки у верхній третині з дефектом костної тканини. Вказана локалізація тілесних пошкоджень відповідає тілесним пошкодженням визначеним висновком експерта № 270 від 21 березня 2017 року, які ОСОБА_3 отримав внаслідок ДТП, про що зазначено у вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2018 року (а.с. 6-8). За такого посилання апелянта на те, що лікування ОСОБА_3 в ТОВ «А.А.Партнерс» не є пов`язаним з ДТП, є безпідставним.
Враховуючи вимоги ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
       За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 втраченого заробітку за період з 30 грудня 2016 року по 1 травня 2018 року в сумі 112000 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог з наведених вище підстав. 
       Враховуючи що суд правильно визначився з розміром шкоди заподіяної здоров`ю потерпілого та моральної шкоди, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 , проте в резолютивній частині зазначив загальну суму стягнення з урахуванням суми втраченого заробітку, резолютивна частина рішення в цій частині підлягає викладенню в новій редакції. Так, на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 слід стягнути 54157 грн. витрат понесених на лікування, 20100 грн. моральної шкоди, а всього 74257 грн. 
В іншій частині вказане рішення підлягає залишенню без змін.
      
Керуючись ст. ст.376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 втраченого заробітку за період з 30 грудня 2016 року по 1 травня 2018 року в сумі 112000 грн. скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, а в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування та моральної шкоди викласти в новій редакції.
       В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 112000 грн. втраченого заробітку відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) 54157 грн. витрат понесених на лікування, 20100 грн. моральної шкоди, а всього 74257 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят сім) грн.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 25 січня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова