Постанова 
Іменем України 
 
22 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 496/2786/17-ц 
провадження № 61-11142св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Джелс Енерджі АБ»,
заінтересована особа - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» на постанови Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: 
Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Джелс Енерджі АБ» (далі - ТОВ Джелс Енерджі АБ») звернулося до суду з клопотанням 
про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - ТПП України) у справі АС № 462у/2016 за позовом ТОВ «Джелс Енерджі АБ» 
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» (далі - СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА») 
про стягнення 244 187,70 євро.
Цим рішенням зі СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» на користь ТОВ «Джелс Енерджі АБ» стягнуто 65 000,00 євро основного боргу, 9 990,00 євро штрафу 
за нездійснення передплати за контрактом, 19 215,00 євро штрафу 
за непроведення остаточного розрахунку у строки, передбачені контрактом, 
1 908,48 євро як 3 % річних та 3 086,00 євро арбітражного збору, а всього 
99 199,48 євро.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року клопотання ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про визнання та надання дозволу 
на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року задоволено, визнано і надано дозвіл 
на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року у справі АС № 462у/2016 за позовом ТОВ «Джелс Енерджі АБ» до СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про стягнення коштів.
 
Вирішуючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що представником СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» не надано доказів невідповідності рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року у справі АС № 462у/2016 публічному порядку України.
 
05 листопада 2019 року ТОВ «Джелс Енерджі АБ» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням про видачу виконавчого листа, посилаючись на те, що при вирішені клопотання про надання дозволу 
на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України це питання не вирішено судом, у резолютивній частині судового рішення про видачу виконавчого листа не зазначено.
 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 
2019 року клопотання ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про видачу виконавчого листа задоволено, видано виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року 
у справі АС № 462у/2016.
 
Задовольняючи клопотання про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що вимогою пункту 4 частини другої статті 479 ЦПК України обумовлено обов`язкове вирішення в ухвалі суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу питання про видачу виконавчого листа, отже це клопотання підлягає обов`язковому задоволенню.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року залишено без змін.
 
Переглядаючи в апеляційному порядку рішення у справі за клопотанням 
ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року, апеляційний суд вважав, що оскільки провадження у цій справі відкрито судом першої інстанції у жовтні 2017 року, тобто до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, то й розгляд клопотання слід проводити 
за процедурою, визначеною ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 
2017 року. 
 
При цьому апеляційний суд зазначав, що Перехідні положення ЦПК України 
не містять спеціального правила щодо порядку оскарження судових рішень 
у справах, щодо вирішення яких змінено правила інстанційної підсудності, у тому числі і справ за заявами про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а тому системне тлумачення положень процесуального закону дає підстави для висновку, що справи про визнання 
та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, розгляд яких розпочато судами першої інстанції за правилами ЦПК України, 
що діяли до 15 грудня 2017 року, підлягають завершенню розглядом судами цієї інстанції. Відповідно судами апеляційної інстанції, повноважними для перегляду рішень, ухвалених судами першої інстанції, є апеляційні суди.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2019 року залишено без змін.
 
Переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками суду, вважав цю ухвалу законною й обґрунтованою. 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2020 року, СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного суду 
від 16 червня 2020 року, прийняту за результатами перегляду ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року 
про задоволення клопотання ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року скасувати 
й передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
На обґрунтування касаційної скарги вказує про порушення правил інстанційної юрисдикції, встановленої статтею 23 ЦПК України у редакції Закону України 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, відповідно до якої справа повинна була розглядатись апеляційним судом як судом першої інстанції, і, на думку особи, 
яка подає касаційну скаргу, таким судом повинен бути апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на м. Київ.
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2020 року, СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального, просить постанову Одеського апеляційного суду 
від 16 червня 2020 року, прийняту за результатами перегляд ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2019 року, якою задоволено заяву ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про видачу виконавчого листа, скасувати 
й передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
На обґрунтування касаційної скарги вказує про порушення правил інстанційної юрисдикції, встановленої статтею 23 ЦПК України у редакції Закону України 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, відповідно до якої справа повинна була розглядатись апеляційним судом як судом першої інстанції, і, на думку особи, 
яка подає касаційну скаргу, таким судом повинен бути апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на м. Київ.
 
Також СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» вказує на те, що в клопотанні про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року у справі 
АС № 462у/2016 вимоги про видачу виконавчого листа не подавалось, отже суд вийшов за межі вимог клопотання.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У відзивах на касаційні скарги ТОВ «Джелс Енерджі АБ» просить касаційні скарги на постанови Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, прийняті 
за результатами перегляду ухвал Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року та від 19 листопада 2019 року, залишити 
без задоволення, а оскаржувані товариством судові рішення - без змін, посилаючись на дотримання судами під час розгляду справи норм процесуального закону.

 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» 
на постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області 
від 04 жовтня 2019 року, матеріали справи витребувано з Біляївського районного суду Одеської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» на постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 
2019 року щодо задоволення заяви ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про видачу виконавчого листа. Матеріали справи витребувано з Біляївського районного суду Одеської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суди встановили, що 13 червня 2017 року одноосібним арбітром Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України в м. Києві у справі АС 
№ 462у/2016 за позовом ТОВ «Джелс Енерджі АБ» до СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про стягнення 244 187,70 євро прийнято рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 
65 000,00 євро основного боргу, 9 900,00 євро штрафу за нездійснення передплати за контрактом від 10 травня 2015 року № 40/05/15, 19 215,00 євро штрафу за непроведення остаточного розрахунку у строки, передбачені контрактом, 3 % річних у сумі 1 908,48 євро та 3 086,00 євро арбітражного збору, 
а всього 99 199,48 євро. 
17 серпня 2017 року стягувач ТОВ «Джелс Енерджі АБ» звернувся до суду 
за місцезнаходженням відповідача з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання зазначеного рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.
Заперечуючи проти клопотання про примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України, СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» подало заяву про зупинення провадження у справі до розгляду Шевченківським районним судом м. Києва заяви про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України 
від 13 червня 2017 року.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року провадження у справі за клопотанням ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про визнання 
та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року 
№ 496/2786/17-ц зупинено до розгляду справи за заявою СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року 
№ 761/28906/17-ц.
Постановою апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року, 
у задоволенні заяви СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року відмовлено.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21 листопада 
2018 року провадження у справі № 496/2786/17-ц поновлено.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року задоволено клопотання СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА»,провадження у справі № 496/2786/17-ц зупинено до набрання законної сили рішенням у справі 
за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про визнання недійсним контракту № 40/05/15, укладеного 10 травня 2015 року, 
(№ 916/1731/18), яка знаходиться у провадженні Господарського суду Одеської області.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02 жовтня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про визнання недійсним контракту № 40/05/15, укладеного 10 травня 2015 року.
 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року провадження у справі № 496/2786/17-ц поновлено.
 
Під час розгляду справи СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» вказувало 
на порушення судами частини третьої статті 475 ЦПК України, згідно з якою справа за клопотанням ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 13 червня 2017 року не підсудна Біляївському районному суду Одеської області.

 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області 
від 19 листопада 2019 року, підлягає закриттю, а касаційна скарга на постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року, 
підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Слід зазначити, що реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
 
Порядок та підстави касаційного оскарження судових рішень урегульовано Главою 2 Розділу V ЦПК України.
 
Особливість касаційного провадження полягає, перш за все, у специфічних об`єктах оскарження.
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після 
їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої у цій справі, про видачу виконавчого документа за клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України в касаційному порядку не передбачено.
 
Касаційний суд зазначає, що за своїм змістом ухвала про видачу виконавчого документа за клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду - це додаткове рішення, ухвалене судом за заявою учасників справи, оскільки відповідно до пункту четвертого частини другої статті 479 ЦПК України в ухвалі суду про визнання 
і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу повинна бути зазначена вказівка про видачу виконавчого листа або про відмову у його видачі.
 
Така ухвала не входить до переліку судових рішень, передбачених пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право 
на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», 
але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
 
Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті 
«суд, встановлений законом», Верховний Суд дійшов висновку, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції, 
є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 
2012 року у справі «ТОВ «Фірма Верітас» проти України»).
 
Оскільки ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року 
у цій справі не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно 
до вимог статті 389 ЦПК України, то касаційне провадження за касаційною скаргою на ці судові рішення підлягає закриттю.
 
Частиною першою статті 482 ЦПК України визначено, що надання дозволу 
на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому главою 3 розділу VIII ЦПК України, з особливостями, передбаченими цією статтею.
 
Згідно з частиною першої статті 475 ЦПК України (глава 3 розділу VIII ЦПК України) питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) 
або місцезнаходження на території України. 
 
Відповідно до статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті 
та статті 36 вказаного закону.
 
Статтею 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року передбачено, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно 
з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у статтях Конвенції.
 
Згідно зі статтею 4 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року та частини другої статті 35 Закону України 
«Про міжнародний комерційний арбітраж» сторона, що спирається на арбітражне рішення або порушує клопотання про його виконання, повинна подати оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також оригінал арбітражної угоди, зазначеної в статті 7, або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення 
або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову.
 
Стягувачем до клопотання додано: належним чином завірена копія рішення, 
про примусове виконання якого порушено клопотання; офіційний документ 
про те, що сторонам було відправлено остаточне рішення арбітражного суду; належним чином завірена копія угоди; належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову.
 
СТОВ «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» у своєму запереченні зазначає, що визнання та виконання арбітражного рішення суперечить публічному порядку України, оскільки Міжнародним комерційним Арбітражним судом було порушено принципи змагальності сторін, належності та допустимості доказів, а також посилається на те, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядається клопотання СТОВ «Південьагропереробка» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України від 18 червня 2017 року у справі АС № 462у/2016.
 
Відповідно до пункту b частини другої статті V Конвенції про визнання 
та виконання іноземних арбітражних рішень у визнанні та приведенні 
у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, у якій запитується визнання й приведення 
у виконання, знайде, що визнання й приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.
Згідно з підпунктом б пункту 2 частини першої статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо суд визнає, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
 
Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо порушення судами під час розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України у справі АС 
№ 462у/2016 правил інстанційної юрисдикції касаційний суд виходить з того, що питання про відкриття провадження вирішено судом першої інстанції до набрання чинності Законом України № 2147-VIII, яким внесено зміни до процесуальних кодексів, а розгляд і вирішення цієї справи - після набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
 
У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України в редакції, що діяла на час звернення до суду з клопотанням, станом на 17 серпня 2017 року, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
 
Питання щодо визначення юрисдикції, у порядку якої має розглядатися спір, вирішується судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі, 
яка включає в себе дві взаємопов`язані дії: пред`явлення позову та прийняття його судом до свого провадження. Аналогічні положення містяться у статті 3 ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.
 
Зміна законодавства після вчинення особою такої процесуальної дії, 
як пред`явлення позову (заяви, скарги), як невід`ємної складової відкриття провадження у справі, не тягне за собою можливості відмови у відкритті провадження, в тому числі й на момент вирішення питання про прийняття його судом, чи закриття такого провадження у випадку внесення нових приписів 
до процесуальних нормативно-правових актів після відкриття провадження 
у справі, під час її розгляду та вирішення, крім випадків, коли це прямо передбачено у законі (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 28 листопада 2018 року у справі № 401/169/16-ц, провадження 
№ 14-427цс18).
 
Аналогічний висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду 
від 10 травня 2018 року у справі № 759/16206/14-ц, провадження № 14-50цс18, 
в якій зазначено, що підпункт 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII передбачає, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією кодексу, провадження за якими 
не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті 
або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення 
про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, 
що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані 
з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.
 
З огляду на наведене, доводи касаційної скарги про те, що подане 17 серпня 2017 року клопотання про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при ТПП України, провадження за яким було відкрито 
11 жовтня 2017 року, має розглядатись апеляційним судом на підставі статті 23 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм процесуального закону.
 
Оскільки касаційна скарга не містить доводів щодо перегляду по суті та надання оцінки правомірності постанови Одеського апеляційного суду від 16 червня 
2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2019 року про задоволення клопотання щодо надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при ТПП України від 13 червня 2017 року, з точки зору застосування норм матеріального права, то в цій частині оскаржуване судове рішення не переглядається.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку 
з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 396, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» 
на постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області 
від 19 листопада 2019 року, про задоволення клопотання ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про видачу виконавчого листа на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України 
від 13 червня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Джелс Енерджі АБ» до сільськогосподарського товариства 
з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» про стягнення коштів АС № 462у/2016 закрити.
 
Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬАГРОПЕРЕРОБКА» на постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2019 року, залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року залишити 
без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська