ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1521/20
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/384/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                               головуючого-судді: Онищенко О.І.
                               суддів:  Губар В.С.,Харечко Л.К.,  
                                секретар:Позняк О.М.    
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач: ОСОБА_1 
      Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Слісар А.В.), ухвалене у м. Мена ,  
                                    В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.07.2008 року  у розмірі 22276,40 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом – 7026,43 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 – 7147,12 грн; за пенею – 8102,85грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від08.07.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит  у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки. 
Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача  заборгованість по кредитному договору у розмірі 7026,43 грн та 662,97 грн на повернення судового збору.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував,  що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому не підлягають задоволенню. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені  та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що з урахуванням наявності в матеріалах справи погоджених умов договору, правові висновки, що містяться в постанові Великої палати Верховного суду від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані, оскільки при укладенні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 2.5% на місяць, що дорівнює 30% на рік, про що зазначено в заяві яку підписано особисто ОСОБА_1 . Відповідачка після отримання кредитної картки за умовами укладено з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, отримуючи кредитні кошти та виконувала зобов`язання щодо їх повернення. Наявні в матеріалах справи докази, а саме: розрахунок заборгованості,, довідка про видані картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, виписка по рахунку відповідача підтверджують укладення кредитного договору між позивачем та відповідачкою на певних умовах. Крім того, п.1.1.3.2.4. зазначеного вище договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору в тому числі  передбачена можливість зміни відсоткової ставки за прострочення виконання грошового зобов`язання.Також  за позицією позивача суд при його незгоді з наданим розрахунком заборгованості мав би провести власний розрахунок.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та пені, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, що 08.07.2008 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки), відповідно до якої відповідачка отримала кредитну картку « Універсальна GOLD», з встановленим кредитним лімітом 1200 грн та базовою відсотковою ставкою за кредитом у розмірі 2.5%.( а.с. 16 ) Отримання карток особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с. 89-91)
Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів, докази, які були надані позивачем на вимогу суду :  скріншоти з програмного комплексу на підтвердження отримання кредитних карток ОСОБА_1 
08.07.2008  року ОСОБА_1   підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна  GOLD »  (а.с. 17). 
Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. 
ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до липня  2014 року, № НОМЕР_2 строком дії до листопада 2017 року, № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2021 року (а.с.15)
Станом на 11.10.2020 АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 22276,40 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом – 7026,43 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 – 7147,12 грн; за пенею – 8102,85грн( а.с.5-13)
З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 01.08.2008 року по 28.09.2018 року.( а.с.36-42)
Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 28.09.2018 року в розмірі 1000 грн шляхом внесення готівки через термінал самообслуговування у АДРЕСА_1 . ( а.с. 36-42)
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пенею.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.07.2008 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD»  та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи  містять підтвердження, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, оскільки відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна GOLD». В той же час матеріали справи не містять заперечень відповідачки щодо не підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна GOLD».
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку є саме тим з яким була ознайомлена відповідачка не є таким що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.
Як вбачається із обґрунтувань позову та доводів апеляційної скарги, позивач позовних  вимог про стягнення договірних відсотків не вказував. Вимог щодо стягнення нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України відсотків позивач також не заявив.
Обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків у розмірі 7147,12 грн позивач послався на ст. 625 ЦК України, тобто відсотки, які встановлені законодавчим актом підвищений розмір яких був передбачений Умовами та правилами кредитування АТ КБ «ПриватБанку».
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Укладений між сторонами кредитний договір від 08.07.2008 року у вигляді заяви-анкети, не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).
Тому, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, оскільки кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено у анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять.
Тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України на суму всього отриманого кредиту відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє. Як і відсутнє право банку нараховувати вісотки за прострочення виконання зобов`язнання у збільшеному розмірі.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ « ПриватБанк» в частині стягнення пені в розмірі 8102,85 грн колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність цих позовних вимог.
У підписаній  відповідачкою анкеті-заяві від 08.07.20008 року, довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки « Універсальна GOLD» та в приєднаному до матеріалів справи витязі з Умов та Правил  надання банківських послуг вбачається , що відповідач та позивач не погоджували у письмовому вигляді розмір та порядок нарахування неустойки у вигляді пені. 
В апеляційній скарзі АТ КБ « ПриватБанк» зазначає про можливість задоволення позовних вимог про стягнення, як пені не зазначаючи при цьому підстав та розміру її нарахування так і штрафів вимоги про сплату якого банком не взагалі не заявлялись у позовній заяві. Крім того, позивач в апеляційній скарзі посилається на  підписання відповідачкою довідки про умови кредитування по кредитній картці « Універсаль, 55 днів пільгового періоду» як підставу для можливості нарахування пені за невчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягненні пені.
Таким чином, апеляційна скарга АТ КБ « Приват Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -                                   
                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: