Справа № 461/9582/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 33/811/36/21                 Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді - Белени А.В., 
з участю :  представника  митниці –  Дунаса М.О., 
представника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності -
ОСОБА_1 - адвоката Білика П.Б., 

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Васецького Є.І. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 22.12.2020 відносно ОСОБА_1 , за ст. 471 МК України, – 

встановив:
Цією постановою 
ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп. 
Вилучені відповідно до протоколу №2162/20900/20 від 03.11.2020 року грошові кошти в сумі 81 540,00 доларів США (вісімдесят одна тисяча п`ятсот сорок доларів США) - повернуто  ОСОБА_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Державної судової адміністрації України  420,40  грн. судового збору.
Згідно постанови судді та протоколу про порушення митних правил, 03.11.2020 близько 12 год. 39 хв. громадянин України ОСОБА_1 повертався з приватної поїздки з Польщі до України, через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби смугою руху спрощеного митного контролю «зелений коридор» в якості водія автомобіля марки «MERCEDES 313», р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .
При внесенні даних про транспортний засіб та особу, що слідувала в ньому до ФМ «Журнал пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор», спрацювала АСАУР (код 401-1 «за даними Держприкордонслужби особа ОСОБА_1 переміщується повторно протягом 72 годин»).
В ході проведення візуального огляду вказаного транспортного засобу виникла підозра, що в ньому наявні предмети або товари, які обмежені або заборонені до ввезення громадянами на митну територію України, або в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
Після виведення транспортного засобу із загальної смуги руху під час огляду, що відбувався у боксі поглибленого догляду (акт митного огляду UA209040/2020/046265 від 03.11.2020) було виявлено в сумці, серед особистих речей, без ознак приховування, грошові кошти, а саме: долари США на загальну суму 93 226 (дев`яносто три тисячі двісті двадцять шість доларів США), що згідно з курсом Національного банку України станом на 03.11.2020 становить 2 664 650,79 грн. України. Наявність вказаної валюти у громадянина України ОСОБА_1 було встановлено під час її перерахунку в службовому приміщенні митниці в присутності даного громадянина.
Виявлені грошові кошти у кількості, що перевищують 10000 євро для переміщення через митний кордон України підлягають обов`язковому декларуванню.
Документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує 10000 Євро, громадянин України ОСОБА_1 не надав.
Таким чином, на думку митного органу, громадянин України ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто обрав форму проходження митного контролю через «зелений коридор» та намагався перемістити через митний кордон України готівку в кількості, що підпадає під обмеження відповідно до постанови правління НБУ № 3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей».
Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.
Валюта в еквіваленті суми 10000 (десять тисяч) євро (а саме: долари США на суму 11 686 одинадцять тисяч шістсот вісімдесят доларів США), згідно з курсом Національного банку України станом на 03.11.2020 – 334017,43 грн.), що становить дозволену до вивезення норму готівки визначену постановою НБ України №3 від 02.01.2019 були повернуті громадянину України – ОСОБА_1 .
Дану постанову оскаржив представник Галицької митниці, який просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою визнати громадянина України ОСОБА_1 винуватим у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі - з конфіскацією предметів правопорушення, а саме готівкових коштів в сумі 81540 доларів США. 
Апелянт вважає, що висновок суду є помилковим та необґрунтованим, а сама постанова є упередженою.
Апелянт покликається, що ОСОБА_1 , обравши канал для проходження митного контролю «зелений коридор», заявив тим самим, що переміщувані ним через кордон України товари не підпадають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України. 
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не надав представникам митниці документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках чи фінансових установах на ту суму, що перевищує 10 000 євро. Тим самим він порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю намагаючись перемістити валюту в розмірі 81540 доларів США, що еквівалентна 2 330 633, 36 грн., яка перевищувала дозволену до вивезення норму готівки, а також підлягає обов`язковому декларуванню. Дані ОСОБА_1 пояснення про незнання обмеження на ввезення на територію України валюти та намір купівлі автівки для третіх осіб, не звільняють його від відповідальності.
Апелянт наголошує, що суд першої вірно встановив, що в діях ОСОБА_1 є склад порушень митних правил, за ст. 471 МК України, однак застосувавши до нього лише стягнення у виді накладення штрафу без конфіскації переміщуваний через митний кордон валюти, вчинив у супереч діючому законодавству, яким не передбачена можливість за ст. 471 МК України накладення штрафу без конфіскації предмету порушення митних правил, які є невідємною частиною ст. 471 МК України. В діях ОСОБА_1 є закінчений склад правопорушення визначеного диспозицією ст. 471 МК України. Відтак, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 245 КУпАП, тим самим постанова суду першої інстанції не спрямована на попередження подібних правопорушень, а навпаки сприяє її вчиненню 
Заслухавши міркування представника митниці, який підтвердив правильність складення протоколу про порушення митних правил та просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, думку представника ОСОБА_1 - адвоката Білика П.Б. про залишення без задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та доводи викладені в апеляційній скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. 
Згідно ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою противоправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України. 
У відповідності до вимог ст. 489 МК України суд при розгляді справи про правопорушення митних правил зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Як видно з постанови судді першої інстанції, ці вимоги закону були виконані. Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, належним чином вмотивував своє рішення з цього приводу.
Відповідно до ст. 471 МК України, передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України. 
Таким чином, за переміщення через митний кордон України товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення, особа, яка формою проходження митного контролю обрала смугу спрощеного митного контролю, несе відповідальність за ст.471 МК України.
Врахувавши норми національного законодавства, суд апеляційної інстанції виходить з того, що правовідносини між державою в особі Галицької митниці Держмитслужби та громадянами, які проходять митний контроль через «зелений коридор» з переміщенням товару - іноземної валюти, на який встановлені обмеження, регулюються нормами Митного Кодексу України з урахуванням Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473 VIII та Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, і набрало чинності з дня введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473 VIII – з 07.02.2019 року.
Ці норми відповідного національного законодавства – Митний Кодекс України в редакції, чинної на момент подій в аналогічній справі «Садоча проти України», були предметом дослідження в Європейському Суді з прав людини. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що громадян України ОСОБА_2 перетнув «зелену лінію», що позначає закінчення зони спрощеного митного оформлення «зелений коридор», та перемістив через митний кордон України валюту, розмір якої обмежений законодавством України, не задекларувавши митному органу кошти в розмірі 81540 доларів США , що підлягають обов`язковому декларуванню.
Діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україну не обмежена, обмежена лише сума, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 евро, яка може бути ввезена без письмового декларування.
Об`єктивна сторона правопорушення, яке вчинив правил громадянка України ОСОБА_1 , полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», за що передбачена відповідальність за ст. 471 МК України.
Виходячи з вимог ст.471 МК України та встановлених судом обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що на правопорушника підставно було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сімі 1700 грн. Саме таке стягнення суд вважає достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника.
Стосовно конфіскації вилученого у ОСОБА_1 майна – грошових коштів у доларах США, аналізуючи обставини справи в контексті конвенційних положень щодо втручання в право власності з метою встановлення справедливого балансу між конфліктуючими інтересами, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.
Громадянином України ОСОБА_1 , який часто виїжджає в Республіку Польща, з громадянином України ОСОБА_3 була укладена угода про те, що ОСОБА_1 придбає в Республіці Польща для ОСОБА_3 автомобіль для перевезення великогабаритних речей. Кошти на транспортний засіб належать ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на підставі договору про спільну діяльність, яку було надано суду першої інстанції. Згідно даного договору сторони зобов`язувалися об`єднати кошти та зусилля для купівлі транспорту для перевезення великогабаритних речей. Суду першої інстанції були надані всі необхідні документи, які підтверджують офіційну діяльність ОСОБА_3 в сфері надання послуг перевезення речей та відповідно підтвердження його платоспроможності з врахування надання ОСОБА_1 необхідних спільних коштів для придбання автомобіля в польських злотих. Підтвердженням таких взаємовідносин є цивільно-правовий договір №1 від 25.09.2020 на купівлю автомобіля із зазначенням вартості виконаних робіт (винагороди). Факти обміну(купівлі) ОСОБА_1 на польські злоті доларів США підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Оскільки ОСОБА_1 до 03.11.2020, як передбачено договором, не зміг придбати необхідного автомобіля, то вимушений був повернути власникам надані кошти, через що ввіз їх на митний кордон України, бе декларування, але ї без приховування. 
Підтвердженням законності грошових коштів, які були надані ОСОБА_1 є офіційні дані в податкових деклараціях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про їх господарську діяльність, а походження коштів ОСОБА_5 підтверджено декларуванням договору позики в Республіці Польща. 
Європейський суд з прав людини у чисельних справах, в тому числі «Трегубенко проти України» (рішення від 02 листопада 2004 року) зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Він не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення Брумареску (Brumaresku), п. 78).
У пункті 28 рішення «Гирлян проти Росії» від 09.10.2018 Суд повторив, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларації - а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено, наприклад, злочин відмивання грошей або ухилення від сплати податків (див. рішення Ісмаїлов проти Росії, п. 38).
Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України».
Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року ( п. п. 26,27).
Тому апеляційний суд бере до уваги, що вилучені у ОСОБА_1 кошти інспектором митниці, є для нього важливою сумою, яка йому особисто не належить так, як була надана для придбання автомобіля, від купівлі якого він планував отримати відповідний заробіток. Конфіскація цих коштів поставить ОСОБА_1 у скрутне матеріальне становище, та покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».
Таким чином у суду першої інстанції не було підстав для застосування санкції ст. 471 МК України про конфіскацію вилученої валюти, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
За таких обставин застосування судом конфіскацію коштів є втручанням в права ОСОБА_1 та не повагу до власності. До таких правовідносин, на думку апеляційного суду, має бути застосована ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Найбільш значуща вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачено, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.
Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.
Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання Європейський суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов`язок вживати заходи, в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.
Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз та вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування товарів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що валюта, яку ввозив в Україну ОСОБА_1 має відношення до сфери забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
З огляду на викладене, знаходячи постанову судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою суд апеляційної інстанції не вбачаю підстав для її скасування, а відповідно, і для задоволення апеляційної скарги. 

Керуючись ст. 294 КУпАП України, ст.530 МК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Васецького Є.І. – залишити без задоволення. 
Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 22.12.2020, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 471 МК України – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Львівського апеляційного суду А.В. Белена