Ухвала
 
15 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 750/9496/19
провадження № 61-18271ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Чернігівської міської ради на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в справі за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради, про виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила виселити ОСОБА_1 із житлового приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 серпня 2020 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 із житлового приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року (повний текст якої складено 05 листопада 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 серпня 2020 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
07 грудня 2020 року Чернігівська міська рада подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 серпня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 842 грн. Заявнику також було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306305784313, Чернігівська міська рада отримала вказану ухвалу 22 грудня 2020 року.
 
31 грудня 2020 року Чернігівська міська рада подала засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано платіжне доручення від 17 грудня 2020 року № 265 про сплату судового збору в розмірі 3 842 грн, а також уточнену касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.
 
За своїм змістом уточнена касаційна скарга відрізняється від первинно поданої лише тим, що з неї виключено формальне посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України і доповнено абзацом такого змісту: «Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку (провадження № 6-158цс14), що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві». 
 
Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).
 
Тобто окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц); пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19).
 
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, з огляду на статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3173/19).
 
Судове рішення у справі № 6-158цс14, на яке посилається заявник, не є постановою Великої Палати Верховного Суду, а є постановою Верховного Суду України, яка також є джерелом правозастосовчої практики. Однак у тексті постанови Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі               № 6-158цс14 не відображено наведених заявником у касаційній скарзі висновків. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи.
 
Касаційна скарга Чернігівської міської ради також містить посилання на постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України від 10 березня 1989 року № 2, від 25 грудня 1992 року № 13, від 25 травня 1998 року № 15) та від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
 
Однак постанови Пленуму Верховного Суду України не є постановами Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Саму по собі вказівку в касаційній скарзі на постанови Пленуму Верховного Суду України не можна вважати достатнім та обґрунтованим доводом скарги без наведення відповідної, вагомої і переконливої аргументації для її застосування у справі, що розглядається (подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 917/931/20).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Отримавши ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху, Чернігівська міська рада у відведений судом строк не виконала вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, недоліків касаційної скарги не усунула, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження. Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Чернігівської міської ради на постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в справі за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради, про виселення вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. А. Стрільчук