Справа № 761/41867/20                                             Головуючий в суді І інстанції Щебуняєва Л.Л.
Провадження № 33/824/1877/2021                                                         Головуючий - Олійник В.І. 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
29 березня 2021  року                                                                               м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Олійник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2021 року, - 
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Згідно з постановою суду. 29 листопада 2020 року о 01 годині 55 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Honda» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), на вулиці Січових Стрільців, 84 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків.
Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, скасувати постанову та передати справу на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що суддя розглянув справу без його участі чим було порушене його право на присутність при розгляді справи на адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Також зазначає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.
Вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду  справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
В порушення вимог закону, суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 чим грубо порушив його процесуальні права та обмежив його в доступі до правосуддя.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції права ОСОБА_1 були поновлені.
Як убачається з матеріалів справи, суддя першої інстанції, всебічно розглянув справу, об`єктивно оцінив добуті докази, з`ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення і дав їм вірну оцінку.    
Суддею враховано фактичні обставини справи та докази, які свідчать про те, що 29 листопада 2020 року о 01 годині 55 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Honda» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) на вулиці Січових Стрільців, 84 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків.
Вина ОСОБА_1 , в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:
-                     протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №001295 від 29.11.2020 року, в якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення, він підписаний свідками та ОСОБА_1 ;
-                     письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.11.2020 року, відповідно до яких 29.11.2020 року о 02 годині 10 хвилин в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я;
-                     розпискою про  зобов`язання доставити транспортний засіб HondaAccord (державний номерний знак     НОМЕР_2 )за місцем стоянки та не допускати до керування ОСОБА_1 ;
-                     відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, згідно якого ОСОБА_4 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки та у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я.
Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані відповідно до вимог закону.
Доводи апелянта про те, що статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а він не керував річковим, морським або маломірним судном та не є судноводієм у зв`язку із чим у його діях відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.130 КУпАП не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі - Закон № 2617-VIII), тобто, до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності Законом №2617-VIII, тобто від 01 липня 2020 року відповідальність за керування транспортними засобами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, було виключено зі  ст.130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 КК України.
03 липня 2020 року в газеті «Голос України» (№110) опублікований Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №720-ІХ від 17 червня 2020 (далі - Закон №720-ІХ), яким нова редакція ст. 130 КУпАП, введена Законом №2617-VIII, була виключена.
Також Законом № 720-ІХ було виключено введену Законом №2617-VIII кримінальну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (ст. 286-1 КК України).
Згідно з розділом ІІ Закону №720-ІХ останній набирає чинності з дня набрання чинності Законом № 2617-VIII.
Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст.4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч.2 ст.58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Також ст.8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.  Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
З таким рішенням місцевого суду погоджується і апеляційний суд.
Інших обґрунтованих доводів апеляційна скарга не містить.
Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  cкладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Щодо ж стосується доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2021 року, то вони є слушними та такими, що підлягають до задоволення.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова судді є законною та обгрунтованою,у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.
      
      Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити     ОСОБА_5 у строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2021 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Шевченківського районного суду міста Києва  від 12 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 
апеляційного суду                                                                         В.І. Олійник