Справа № 442/8188/19                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/3649/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.П. 
Провадженян № 22-ц/811/3650/20
Провадження № 22-ц/811/3651/20
Категорія:66

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П.,                                         суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Івасюти М.В.;
адвоката Ференц О.І. 
– представника позивача Веселовського Є.В.,
відповідача ОСОБА_1 і його представника
-адвоката Волощука Б.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року та додаткові рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року і 30 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 (в подальшому – «житловий будинок позивача») та зняття його з реєстрації місця проживання за згаданою адресою.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є власником вищезгаданого житлового будинку, однак у ньому є зареєстрованим відповідач, який не є членом його сім`ї. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно знятись з реєстрації, але той ці вимоги ігнорує та добровільно з реєстрації не знімається, чим порушує його право, як власника, розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд (а.с. 2-3).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року позов задоволено.
Ухвалено усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним ОСОБА_2 майном шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації місця проживання за згаданою адресою (а.с. 110-111).
Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768 грн. 40 коп. сплаченого останнім судового збору за подання позовної заяви, 25 грн. комісії банку та 420 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1 213 грн. 80 коп. (а.с. 112).

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 156-157).

Всі вищезгадані судові рішення оскаржив відповідач.
Апелянт просить оскаржувані ним судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.
Звертає увагу на те, що його дружина є зареєстрованою у гуртожитку Дрогобицького музичного училища на АДРЕСА_2 , який призначений для проживання студентів, лише тому, що працює в цьому училищі, і після припинення трудових відносин з училищем вона змушена буде покинути це тимчасове житло. Особисто йому було відмовлено у реєстрації у згаданому гуртожитку, а інших можливостей для реєстрації він не має.
Вважає таким, що не відповідає дійсності, висновок суду про те, що він не бере участі в утриманні будинку, оскільки завдяки йому «сім`я позивача отримувала протягом 2015-2018 років субсидію на загальну суму 40 000 гривень», оскільки позивач ніде не працював і не міг «показати своїх доходів».
Вважає, що «жодна сума витрат на правничу допомогу представником Позивача не доведена» (а.с. 166-170).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

       Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (в тому числі – і відповідачем/апелянтом), що саме позивач є власником житлового будинку  АДРЕСА_1 (а.с. 5), у якому є зареєстрованим, але тривалий час не проживає відповідач (а.с. 6), а саме – з часу свого одруження у 1990 році, який (виходячи з положень статті 64 ЖК України та статті 3 Сімейного кодексу України) не є членом сім`ї позивача.
       Крім цього, вищенаведені обставини встановлені рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у іншій справі (№442/1037/20): за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , і згаданим рішенням суду (яке набрало законної сили) у задоволенні цього позову було відмовлено. 
       За вищенаведених обставин суд прийшов до вірного висновку про те, що у відповідності до частини 2 статті 405 ЦК України відповідач вже давно втратив право на користування згаданим житловим будинком позивача, а тому підлягає зняттю з реєстрації у цьому будинку.
       Та обставина, що дружина відповідача (апелянта) є зареєстрованою у студентському гуртожитку музичного училища, а особисто йому (на його ж твердження) відмовляють у реєстрації в згаданому гуртожитку, не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні позову за вищенаведених обставин, а відтак – правовою підставою для задоволення апеляційної скарги, а тому до уваги прийматися не може, оскільки не спростовує висновків оскаржуваного відповідачем рішення суду. 

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини 2).
Суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, а відтак 05 листопада 2020 року шляхом ухвалення додаткового рішення правомірно стягнув з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір, а також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (а.с. 112).
Апелянт, оскаржуючи вищезгадане додаткове рішення від 05 листопада 2020 року, в поданій ним апеляційній скарзі не наводить жодного доводу стосовно того, у чому саме полягає незаконність згаданого додаткового рішення суду, а відтак апеляційна скарга і в цій частині задоволенню не підлягає. 

ЦПК України встановлено, що: 
-        витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133);
-        витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);
-        суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);
-        обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137); 
-        судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (частини 2 та 8 статті 141). 

Як вбачається з вище наведеного, стороні, на користь якої ухвалено рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).
Позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було подано до місцевого суду Договір про надання правової допомоги від 01.10.2019 року, згідно якого вартість 1 (однієї) години роботи адвоката становить 500 грн. (а.с. 118), Акт виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до згаданого Договору, у якому наведено детальний опис робіт та наданих адвокатом послуг з надання правничої допомоги позивачу (а.с. 119), ордер на надання правової допомоги (а.с. 117) та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 116), а також довідку про отримання від позивача ОСОБА_2 11 000 грн. за надану професійну правничу допомогу (а.с. 120).
Як вбачається з протоколів судових засідань по даній справі, адвокат Ференц О.І. приймала особисту участь у судових засіданнях, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Клопотаннями до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідач не подавав, так само, як не подав до суду свого розрахунку витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, який би свідчив про неспівмірність цих витрат.
За вище наведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу також до уваги прийматися не можуть.
Також, виходячи з вищенаведеного, підлягає до задоволення вимога позивача (наведена у його Відзиві на апеляційну скаргу) про стягнення з відповідача на його користь 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у справі, оскільки ним дійсно було подано до суду апеляційної інстанції письмовий Відзив на апеляційну скаргу і адвокат Ференц О.І. особисто приймала участь у судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення суду та додаткові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цих судових рішень відсутні і апеляційну скаргу на них, доводи якої не спростовують висновків згаданих судових рішень, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року та додаткові рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року і 30 листопада 2020 року- без змін.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 п`ять тисяч (5 000) грн. витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 березня 2021 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.