ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 р. 	Справа № 440/3347/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року (суддя Клочко К.І.; м. Полтава) по справі № 440/3347/20
за позовом  ОСОБА_1     
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України                          
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
25 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі також - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 26 лютого 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 26 лютого 2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 26 лютого 2018 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Позивач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації. В решті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі № 440/3347/20 - залишити без змін.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не розглянув вимогу позивача щодо виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати. Водночас, зазначена вимога є похідною від задоволеної судом вимоги щодо нарахування та виплати позивачеві індексації грошового забезпечення. Позивач вважає, що оскільки судом підтверджено його право на отримання індексації, відтак він має права і на отримання індексації втрати частини доходів, у зв`язку з невиплатою індексації у відповідності до положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", що також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у подібних справах.  
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця 3-го відділення 2-го патрульного взводу патрульної роти.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 22 лютого 2018 року №6 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, який в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходив військову службу за контрактом і строк контракту якого закінчився без права носіння військової форми одягу та наказом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 підполковника   ОСОБА_2 від 26 лютого 2018 року № 47 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 26 лютого 2018 року.
Позивач у квітні 2020 року звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по лютий 2018 року.
Листом від 06 травня 2020 року № Б-14/22-412 відповідач надіслав позивачу довідки про складові грошового забезпечення у січні та лютому 2018 року.
Позивач вважаючи, що має право на виплату сум індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 26 лютого 2018 року, виплату компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати суми індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати, суд першої інстанції виходив з того, що для проведення розрахунків належної до стягнення суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. 
Нарахування індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів за час затримки розрахунку при звільненні.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 (далі Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок - № 159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території У країни і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №№ 2050-III).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи),
За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Судом першої інстанції встановлено, що у спірних правовідносинах мала місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період, оскільки здійснення індексації прямо передбачене Законом № 2011-ХІІ та Законом № 1282-ХІІ.
Також судом встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення за спірний період виплачена не була, оскільки відповідачем право позивача на зазначену виплату не визнавалось, що і спричинило звернення позивача до суду з цим позовом.
Пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
У свою чергу, Порядком № 159 передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Отже, особа набуває право на компенсацію у разі неотримання грошового доходу, право на яке не оспорюється, а розмір такої компенсації залежить від розміру невчасно виплаченого доходу.
У даній справі позивач звернувся для захисту права на індексацію свого грошового забезпечення у відповідний період, оскільки відповідач це право не визнавав.
Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.
Отже, нарахування індексації не є безумовним, а виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.
Враховуючи, що у цій справі встановлювалось право особи на нарахування та виплату спірної грошової суми, яка визначена не була, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога про нарахування та виплату компенсації за невчасно виплачену індексацію заявлена передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались (відповідач не здійснив обчислення розміру індексації за спірний період), отже задоволенню не підлягає.
Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року по справі № 160/35/20 (адміністративне провадження № К/9901/16801/20). 
Щодо посилання позивача в апеляційній на правову позицію Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 21.01.2020 № 826/15879/18, від 13.01.2020 за справою № 803/203/17, від 20.12.2019 № 822/1731/16, від 04.04.2019 по справі № 822/1110/16, від 11.06.2019 по справі № 822/1715/6, від 19.11.2019 по справі № 822/1542/16, колегія суддів вважає, що з урахування предмету спірних правовідносин в межах даної справи, а також враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі 755/10947/17, відповідно до якої суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, в даному підлягає застосуванню саме наведена вище остання правова позиція Верховного Суду у постанові від 21 січня 2021 року по справі № 160/35/20.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що висловлені правові позиції у вказаних постановах не впливають на вирішення даної справи по суті, оскільки з набранням рішенням суду законної сили та його виконанням відповідачем (нарахування та виплата спірних сум індексації грошового забезпечення), позивач вправі звернутися з відповідним позовом до суду у разі, якщо відповідачем буде порушено право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації грошового забезпечення.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.  2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд першої інстанції невірно визначив характер спірних правовідносин та надав оцінку відносинам, які не охоплюються предметом даного позову, а стосуються стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що не було заявлено позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, належить скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі № 440/3347/20 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова