ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1280/21 Справа № 182/5969/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/5969/16

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач – Друга Нікопольська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року, яке ухвалене суддею Рунчевою О.В. в місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, третя особа Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», про визнання прав інтелектуальної власності у порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті ОСОБА_2 у Другій Нікопольській нотаріальній конторі Дніпропетровської області заведено спадкову справу до майна померлого батька. 
За життя ОСОБА_2 заповіту не залишав, він є спадкоємцем за законом після його смерті, інших спадкоємців немає, його рідна сестра та дочка померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на спадкове майно не претендувала. 
До спадкового майна, яке залишилося після смерті батька, ОСОБА_2 входять його раціоналізаторські пропозиції, доказами наявності яких є свідоцтва на раціоналізаторські пропозиції № 6 від 30 січня 1985 року та № 1 від 04 січня 1988 року, що видані Відкритим акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» та що знаходяться у справі № 2-4129/02 (аркуш справи № 16). Майновими правами батька ОСОБА_2 на раціоналізаторські пропозиції називає право на отримання винагороди за використання раціоналізаторських пропозицій. 
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 від 25.10.2013 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на раціоналізаторську пропозицію. Дана відмова обґрунтована листом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» від 28 серпня 2013 року, однак, позивач вважає, що такий лист не може слугувати правовою підставою для відмови нотаріуса.
Зазначає, що у відповідності ст.ст. 1218, 1219 ЦК України він має право на спадкування майнових прав батька ОСОБА_2 на вказані вище раціоналізаторські пропозиції. 
Враховуючи викладені обставини, позивач просив суд: 
- відновити право власності на раціоналізаторські пропозиції його батька ОСОБА_2 , зареєстровані Відкритим акціонерним товариством Нікопольський завод феросплавів за № 6 від 30.01.1985 року, № 1 від 04.01.1988 року, що існували до винесення рішення суду по справі в Нікопольському міському суді №2-4129/02;
- визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на майнові права на раціоналізаторські пропозиції, подані його батьком ОСОБА_2 Відкритому акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» та зареєстровані за № 6 від 30 січня 1985 року та № 1 від 04 січня 1988 року, в тому числі у справі №2-4129/02;
- зобов`язати Другу Нікопольську державну нотаріальну контору видати йому документ про право на спадкування майнових прав по раціоналізаторським пропозиціям надані Відкритому акціонерному товариству Нікопольський завод феросплавів та зареєстровані  за № 6 від 30 січня 1985 року та № 1 від 04 січня 1988 року.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким «визнати його спадкоємцем за законом на права інтелектуальної власності щодо раціоналізаторських пропозицій його батька ОСОБА_2 , за яким Нікопольським заводом феросплавів видані свідоцтва а.с. 16 і на справу про встановлення факту використання раціоналізаторських пропозицій, та виплати винагороди у повному обсязі».
Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку позивача, суд першої інстанції не встановив правові підстави, порядок визнання та осіб, які мають право кваліфікації пропозиції, як раціоналізаторської на підставі норм права, що має вирішальне значення для справи. Достатнім належним і допустимим доказом наявності у батька позивача прав на раціоналізаторські пропозиції є свідоцтво на раціоналізаторські пропозиції а.с. 16, які видані юридичною особою, якою були подані та ніколи нею не оспорювалися. Кваліфікація пропозицій батька позивача ніколи не була предметом судового спору. 
Також, позивач зазначає, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, в тому числі на підставі винесення рішення по іншій справі позивача в період дії карантину, невірних консультацій, суддя затягувала розгляд справи, не повідомляла його передбаченими нормами права способами про хід розгляду справи, в тому числі по іншій його справі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції,  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 17).
За життя померлий ОСОБА_2 заповіту не залишав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи), сформованою за № 47916255 від 31 травня 2017 року (т. 1 а.с. 77). 
Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , доказів щодо інших спадкоємців ОСОБА_2 , які б претендували на отримання майна після його смерті матеріали справи не містять.
Згідно копії спадкової справи № 623/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що надана на адресу суду Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 13 липня 2017 року (т. 2 а.с. 81-140), 21 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 82).
18 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (т. 2 а.с. 86).
18 квітня 2013 року ОСОБА_1 видані: Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на 1/2 частину вкладів з відповідними відсотками (т. 2 а.с. 119) та Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру (т. 2 а.с. 121).
23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину – на цінні папери, емітентом яких є Публічне акціонерне товариство «Дніпроспецсталь», із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно у садовому товаристві «Дружба 2», із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на раціоналізаторські пропозиції померлого ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 123,127, 127 на звороті).
23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на цінні папери, емітентом яких є Публічне акціонерне товариство «Дніпроспецсталь» (а.с. 125).
Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Є.В. Апальковим, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на раціоналізаторську пропозицію у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не пред`явлено документи, які підтверджують наявність у померлого зазначеної раціоналізаторської пропозиції; відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на садовий будинок та земельну ділянку у садовому товаристві «Дружба 2» у зв`язку з тим, що не пред`явлено документи, що підтверджують право власності померлого на вказане майно (т. 2 а.с. 129 на звороті, 130).
Рішенням Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2002 року у цивільні йсправі № 2-4129/2002 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення авторської винагороди та встановлення факту використання раціоналізаторських пропозицій (а.с. 164-167 цивільної справи № 2-4129/2002 року). Вказаним рішенням було встановлено, що згідно технічної експертизи, проведеної інститутом «Гіпросталь» у пропозиціях ОСОБА_2 відсутня новизна, та вони не можуть вважатися раціоналізаторськими пропозиціями, оскільки вони не дозволяють роботу зворотної системи без охолоджувачів та крім того, переливний з`єднувальний трубопровід був викладений у 1977 році в проектах «Гіпросталі». 
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 08 грудня 2003 року ОСОБА_2 в задоволенні касаційної скарги на рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської області та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2003 року було відмовлено (а.с. 248 цивільної справи № 2-4129/2002 року).
Звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті батька  ОСОБА_2  на майнові права на раціоналізаторські пропозиції, ОСОБА_1 посилався на те, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , входять раціоналізаторські пропозиції, доказами наявності яких є свідоцтва на раціоналізаторські пропозиції № 6 від 30 січня 1985 року та № 1 від 04 січня 1988 року, що видані Відкритим акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» та що знаходяться у справі № 2-4129/02 (аркуш справи № 16), тому він як спадкоємець за законом після смерті батька має право на спадкування вказаних майнових прав у розумінні ст.ст. 1218, 1219 ЦК України. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено набуття за життя його батьком ОСОБА_2 майнових прав на будь-які раціоналізаторські пропозиції, які б у свою чергу увійшли до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, як необґрунтовані.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеногоправа, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, рішенням Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2002 року у цивільній справі № 2-4129/2002, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2003 року та ухвалою Верховного суду України від 08 грудня 2003 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог до Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення авторської винагороди та встановлення факту використання раціоналізаторських пропозицій, та встановлено, що згідно технічної експертизи, проведеної інститутом «Гіпросталь», у пропозиціях ОСОБА_2 відсутня новизна, та вони не можуть вважатися раціоналізаторськими пропозиціями, оскільки вони не дозволяють роботу зворотної системи без охолоджувачів та крім того, переливний з`єднувальний трубопровід був викладений у 1977 році в проектах «Гіпросталі». 
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, встановлено, що батько позивача – ОСОБА_2 за життя не набув право власності на раціоналізаторські пропозиції, оскільки у пропозиціях ОСОБА_2 відсутня новизна, та вони не можуть вважатися раціоналізаторськими пропозиціями, оскільки вони не дозволяють роботу зворотної системи без охолоджувачів та крім того, переливний з`єднувальний трубопровід був викладений у 1977 році в проектах «Гіпросталі».
Зважаючи на те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а у спадкодавця ОСОБА_2 за життя не виникло право власності на раціоналізаторські пропозиції, правові підстави для визнання права власності на такі права за його спадкоємцями, зокрема за позивачем ОСОБА_1 , відсутні, та заявлені з цього приводу позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги про те, що батьком позивача було подано Відкритому акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» раціоналізаторські пропозиції, які зареєстровані за № 6 від 30 січня 1985 року та № 1 від 04 січня 1988 року, не мають правового значення, оскільки, як вже зазначалося вище, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що у пропозиціях ОСОБА_2 відсутня новизна, та вони не можуть вважатися раціоналізаторськими пропозиціями.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року

Головуючий: 

Судді: