ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/7314/2020
адміністративне провадження № К/9901/32264/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу №  520/7314/2020
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, ухвалене суддею Мар`єнко Л.М.
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді П`янової Я.В., суддів: Спаскіна О.А., Любчич Л.В. 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (далі - відповідач), у якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20 вересня 2019 року;
1.2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20 вересня 2019 року. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не виплатив йому грошову компенсацію, передбачену абазом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2019 рік - по час звільнення позивача з військової служби.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №520/10841/19, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 призначено виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових. Відтак, враховуючи положення абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", підстави для призначення та виплати позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я відсутні, оскільки фактично ОСОБА_1 обрав вид додаткової щорічної відпустки як учасник бойових дій. При цьому, суди попередніх інстанцій відхилили посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 квітня 2019 року у справі №810/352/17, як такі, що не можуть бути засновані до спірних правовідносин, оскільки позивачу вже призначено та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових, тобто обставини цієї справи не є подібним до обставин справ у вказаних постановах.  
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
5. 27 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі
6. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що оскаржувані рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з неправильним застосуванням норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" стосовно права учасників бойових дій на отримання у разі звільнення зі служби компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі нарахування та виплати такій особі компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
6.1. Так, скаржник вважає, що застосування до спірних правовідносин приписів абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якого військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця, можливе з урахуванням пункту 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки", а інші додаткові відпустки надаються на підставах та в порядку визначених відповідними законами України, а також з урахуванням приписів пункту 10 статті 14 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якого, військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а у випадку, якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
6.2. На думку скаржника, судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано приписи абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зроблено помилкові висновки про те, що якщо військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за його вибором, то і компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку повинна здійснюватися лише за однією з підстав.
6.3. Також, скаржник зазначає, що додаткові відпустки, передбачені абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є різними за своєю природою, а саме: відпустка, передбачена пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є пільгою, встановленою для учасників бойових дій, відпустка, передбачена пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" – є компенсацією, пов`язаною з умовами проходження служби.
6.4. Скаржник наполягає, що відповідачем при звільненні з військової служби йому протиправно не сплачено грошову компенсацію за невикористані протягом 2014-2019 років дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
7. 27 листопада 2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
8. Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 30 березня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи
10. 10 лютого 2021 року від Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач проти доводів та вимог такої заперечує та просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.
10.1. Зокрема, наполягає, що позивач вже використав своє право на додаткову відпустку за однією з підстав, як це передбачено статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" шляхом отримання компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій. Вважає твердження позивача з приводу того, що він має право на отримання компенсації за обидві додаткові відпустки безпідставними та такими, що не відповідають положенням абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Установлені судами фактичні обставини справи
11. ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2019 року за № 433-ос "Про особовий склад" позивача звільнено з військової служби, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 з 20 вересня 2019 року.
12. На заяву позивача щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) листом від 08 квітня 2020 року за № 11/3641 повідомив позивача, що додаткова відпустка за період 2014-2019 роки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 не надавалася у зв`язку з проведенням в Україні часткової мобілізації та введенням Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року особливого періоду згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також зазначив, що в кошторисі Військової частини НОМЕР_1 на 2020 рік асигнування на проведення виплат грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2014-2019 роки не затверджені, документи щодо взяття в попередніх бюджетних періодах зобов`язань на зазначені цілі не надходили.
13. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 520/10842/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
13.1. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 серпня 2015 року по 20 вересня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 20 вересня 2019 року.
13.2. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 серпня 2015 року по 20 вересня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 20 вересня 2019 року.
14. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 520/10842/19 встановлено, що позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним за період з 28 серпня 2015 року по 20 вересня 2019 року додаткові відпустки як учасник бойових дій, що передбачено пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Нормативне регулювання
15. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
17. Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
18. Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
19. Згідно з абзацами першим, третім пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
20. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України (абзац перший пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII).
21. Згідно з абзацами першим – четвертим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.
22. Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №04/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
23. Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
24. Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі – Закон №3551-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
25. Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
28. Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
29. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.
30. Спір у цій справі виник у зв`язку із невиплатою відповідачем при звільненні позивача з військової служби грошової компенсації за невикористані протягом 2014-2019 років дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII.
31. Аналіз наведених норм свідчить, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки. 
32. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 520/10841/19, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових. Фактично позивач обрав вид додаткової щорічної відпустки як учасник бойових, у зв`язку з чим підстави для призначення та виплати позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я відсутні.
33. Верховний Суд зауважує, що додаткова відпустка учаснику бойових дій передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, а додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII. Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.
34. На відміну від відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII, право на яку мають військовослужбовці, відпустка як учаснику бойових дій надається не лише військовослужбовцям, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем, однак має статус учасника бойових дій або особам, прирівняним до них.
35. У межах спірних правовідносин позивач, як учасник бойових дій, якому нараховано грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, претендує на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період несення ним військової служби, виконання обов`язків за якою пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. Надання указаних щорічних додаткових відпусток передбачено двома різними законами.
36. Разом з тим, відповідно до абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
37. Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.
38. Відповідно, нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, і навпаки.
39. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги цього позову щодо призначення та виплати позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 28 серпня 2015 року по 20 вересня 2019 року, оскільки у зазнаваному періоді позивач фактично обрав вид додаткової щорічної відпустки як учасник бойових. 
40. Доводи та аргументи касаційної скарги не спростовують наведених висновків суду апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
41. Водночас, колегія суддів зауважує увагу, що звертаючись до суду ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII за період з 2014 року до 20 вересня 2019 року.
42. Однак, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, суди попередніх інстанцій не надали належної та обґрунтованої оцінки ані змісту позовних вимог у частині нарахування та виплати позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, за період з 2014 рік до 28 серпня 2015 року, ані правовим підставам звернення до суду та пов`язаними з цим фактичними обставини справи, що підлягали обов`язковому встановленню в ході розгляду справи з наданням їм правової оцінки. 
43. Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
44. Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
45. Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
46. Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
47. Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
48. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення вищевказаних обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволені позовних вимог за період з 2014 рік до 28 серпня 2015 року та ухвалили рішення, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості.
49. У свою чергу, відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
50. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
51. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
52. З урахуванням вищенаведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог за період з 28 серпня 2015 року по 20 вересня 2019 року необхідно залишити без змін.
53. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
54. Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
55. Таким чином, з огляду на приписи частини третьої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог за період з 2014 року до 28 серпня 2015 року - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
56. Суду першої інстанції під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними, допустимими, достатніми, достовірними доказами і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права, а також ухвалити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
57. З огляду на результат касаційного розгляду Верховний Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 520/7314/2020 у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у частині нарахування та виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2014 року до 28 серпня 2015 року скасувати, і в цій частині направити справу на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
3. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 520/7314/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов