ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2021 р.           Справа№ 910/990/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 
 
за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 16.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 21.10.2020 (повний текст судового рішення складено 03.11.2020)
у справі №910/990/20 (суддя Балац С.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед"
до  1. Благодійної організації "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття"
     2. Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна"
про визнання договорів недійсними,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до  Благодійної організації "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" (далі за текстом - Благодійна організація) та Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна" (далі за текстом - Університет  "Україна" ) про визнання  недійсними договору про пожертву (дарування) від 25.10.2017 та договору позички нежитлового приміщення від 25.10.2017 №25/10/2017.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відчуження майна за договором пожертви з наступним одночасним переданням такого майна попередньому власнику в безоплатне користування за договором позички, а також передання цього майна в іпотеку особам, пов`язаним з керівником Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна" здійснене з єдиною метою - змінити юридичний статус майна, без бажання настання реальних наслідків, з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника за кредитними договорами та задоволення вимог кредитора за рахунок боржника, який не виконує власні зобов`язання за договорами, що відповідно до положень статті 234 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору про пожертву недійсним; договір позички є недійсним, як похідний від недійсного договору пожертви, у відповідності до положень ст. 216 ЦК України. Крім того, на думку позивача, Благодійна організація "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" не мала права передавати одержаний від Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна" у власність об`єкт нерухомого майна в іпотеку, виходячи із Статуту відповідача-1, пунктом 5.2 якого передбачено, що: "джерелом формування майна та коштів фонду не можуть бути кредити. Майно та кошти фонду не можуть бути предметом застави", а тому є підставою для визнання такого правочину недійсним у відповідності до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/990/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання недійсними оспорюваних договорів не призведе до припинення або поновлення порушеного права позивача, приймаючи до уваги те, що захист права позивача, як кредитора за укладеними між останнім та відповідачем-2 кредитними договорами, вирішується у справі №910/6648/18. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позові вимоги повністю. 
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. Позивач стверджує, що здійснивши в один і той самий день незаконні реєстраційні дії щодо звільнення від обтяжень нерухомого майна: будівлю літ. "К" блок "Б2", що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 4725 кв.м.; безоплатне відчуження (пожертву) боржником вищевказаного майна Благодійній організації; обтяження цього майна іпотекою, всупереч прямої заборони, встановленої пунктом 5.2. Статуту Благодійної організації; повернення цього майна у безоплатне довгострокове користування Вищому навчальному закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна" за договором позички нежитлового приміщення; сторони оскаржуваних правочинів не мали жодної іншої правової мети, окрім як здійснити зміну юридичного статусу майна шляхом його відчуження та обтяження іпотекою, з метою уникнення виконання грошових зобовязань перед позивачем. Скаржник вказує, що спільний умисел відповідачів випливає також і з їх повязаності: договір про пожертву та договір позички підписані зі сторони Університету "Україна" Головою наглядової ради Таланчуком П.М., який є одночасно директором Благодійної організації, а зі сторони Благодійної організації - її Головою наглядової ради, який одночасно займає посаду головного бухгалтера Університету "Україна" Пришедьком О.С. На думку апелянта, сукупність наведених обставин у даній справі доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного Університету  "Україна"  майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. При цьому, апелянт стверджує, що ТОВ "Фінансова компанія "Юнайтед" належним чином реалізувало власне право на судовий захист майнових інтересів як кредитора у зобовязанні, строк виконання якого настав, пред`явивши позов про визнання недійсними договорів на підставі загальних засад цивільного законодавства у зв`язку із зловживанням відповідачами правом власності та з підстав, передбачених статтею 234 ЦК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/990/20; призначено до розгляду апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства. 
08.02.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли додаткові пояснення щодо порушених прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед", що підлягають судовому захисту, в яких останній вказує, що заявлення позовних вимог у даній справі направлено на зменшення активів боржника за кредитними зобов`язаннями - Університету  "Україна", та за рахунок якого у майбутньому можуть бути задоволені вимоги кредитора; оспорюваними договорами порушуються права Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" як кредитора за існуючими грошовими зобов`язаннями, строк виконання яких настав, а також законні інтереси кредитора, який правомірно очікує на погашення існуючої заборгованості. Позивач стверджує, що поведінка відповідачів не може вважатись направленою на настання реальних наслідків при укладенні оспорюваних правочинів; навпаки, уся сукупність дій відповідачів свідчить про направленість їх умислу на укладення фіктивних правочинів щодо безоплатного відчуження нерухомого майна боржника, з єдиною метою - уникнення відповідальності за існуючими грошовими зобов`язаннями перед ТОВ "Фінансова компанія "Юнайтед", в тому числі за рахунок належного боржнику нерухомого майна.
В судове засідання апеляційної інстанції 16.03.2021 представник відповідача-1 не з`явився, про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення сторонам.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача-1.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позові вимоги  повністю.
В судовому засіданні представник відповідача-2 заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/6648/18 встановлено наступне:
"10. 04 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) був укладений генеральний договір №24-47/1-08/G (надалі - Генеральний договір), відповідно до умов якого Кредитор встановлює Позичальнику ліміт кредитних операцій, в межах якого Кредитор надає кредитні кошти Позичальнику шляхом надання кредитів за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в порядку і на умовах, передбачених цією угодою.
11. У подальшому, у рамках Генерального договору, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) були укладені кредитні договори від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1 та від 24.12.2013 № 58-47/1-13.
12. Також, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) були укладені кредитні договори від 26.06.2007 № 40-47/4-07, від 10.08.2007 № 54-47/4-07.
13. 12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Іпотекодержатель) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки № 24-47/1-08/04 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого (зі змінами) з метою забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов`язань, що випливають з Генерального договору та кредитних договорів від 26.06.2007 № 40-47/4-07, від 10.08.2007 № 54-47/4-07, від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 № 58-47/1-13, Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А" загальною площею 3 495 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 362161380000 (надалі - Предмет іпотеки).
14. У пунктах 1.3, 1.4 Договору іпотеки передбачено, що згідно експертної оцінки вартість Предмета іпотеки складає 113 462 030,00 грн, а заставна вартість Предмета іпотеки становить 57 845 500,00 грн.
15. 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Новий кредитор) був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2017/2-Ю (надалі - Договір №2017/2-Ю), відповідно до умов якого Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених Договором, права вимоги Банку до Позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (Боржник) за кредитними договорами  від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 №58-47/1-13, що укладені в рамках Генерального договору від 04.06.2008 №24-47/1-08/G, кредитними договорами  від 26.06.2007 №40-47/4-07, від 10.08.2007 №54-47/4-07, та/або договором іпотеки  від 12.06.2008 №24-47/1-08/04 та/або Договором застави рухомого майна (у т.ч. основних засобів) від 25.03.2015 №58-47/1-13/02, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (далі - Основні договори).
16. Пунктом 2.1 Договору №2017/2-Ю та додатком №1 до нього визначено, що розмір переданих Новому кредитору грошових вимог складає 60 600 353,56 грн, у тому числі 49        731 715,95 грн простроченої заборгованості за кредитом, 10 266        229,14 грн простроченої заборгованості зі сплати процентів, 589        408,47 грн нарахованих процентів, 12        000,00 грн простроченої комісії та 1 000 грн нарахованої комісії.
17. 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (надалі - Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Новий іпотекодержатель) був укладений договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 2017/2-Ю-І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, відповідно до умов якого Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю права вимоги за Договором іпотеки, а Новий іпотекодержатель приймає це відступлення. 
18. 02 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (надалі - Новий кредитор) був укладений договір про відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2 (надалі - Договір №02/10-17/2), відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває частину права вимоги Первісного кредитора до Позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (Боржник), в розмірі зазначеному у додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за кредитними договорами: Генеральним договором та кредитними договорами в рамках Генерального Договору від 04.06.2008 №24-47/1-08/1, від 24.12.2013 №58-47/1-13, а також за кредитними договорами від 26.06.2007 №40-47/4-07, від 10.08.2907 №54-47/4-07, Договором іпотеки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до договору (Основні договори), що були укладені між Боржником та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик".
19. Згідно з додатком № 1 до Договору №02/10-17/2 Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги кредитора за Основними договорами в загальному розмірі 26 000        000,00 грн.  
20. 02 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" надалі - (Новий іпотекодержатель) був укладений Договір №02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (надалі - Договір №02/10-17/3), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, за умовами якого Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю частину права вимоги за Договором іпотеки, визначену в пункті 1.2 договору, а Новий іпотекодержатель приймає це відступлення. 
21. 14 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" (надалі - Фактор) був укладений договір факторингу №1/08 (надалі - Договір №1/08), відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування за плату згідно п. 3.4 Договору, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за Кредитним договором в повному обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги у розмірі 51 618 432,92 грн.
22. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Договору №1/08 "Кредитний договір" означає у сукупності наступні договори (разом з усіма додатковими угодами до них та/або договорами забезпечення) укладені між Банком та Позичальником: Генеральний договір та кредитні договори від 04.06.2008 №24-47/1-08/1, від 24.12.2013 №58-47/1-13 в рамках Генерального договору та кредитні договори від 26.06.2007 №40-47/4-07, від 10.08.2007 №54-47/4-07.
У відповідності до частини четвертої статті 75 Господарського кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС", як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед", як фактором, укладено договір факторингу від 14.08.2018 №1/08 (далі - Договір факторингу), відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування за плату згідно п. 3.4 Договору, а клієнт зобов`язується відступити позивачу права вимоги кредитними договорами в рамках генерального договору від 04.06.2008 №24-47/1-08/G.
25.10.2017 між Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна", як пожертвувачем, та Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття", як обдаровуваним, укладено  договір про пожертву (дарування), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за №67 (далі - Договір про пожертву), відповідно до пп. 1.1, 1.2 якого відповідач-2 передає у пожертву (дарує), а відповідач-1 приймає у пожертву будівлю літ. "К" блок "Б", що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4725 кв.м. 
25.10.2017 між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, та Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття", як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 71, відповідно до п. 1.1 якого Благодійна організація передає ОСОБА_1 в іпотеку: будівлю  літ. "К" блок "Б", що розташована за адресою: АДРЕСА_1; 81/100 частку будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що складається з літ "Н", літ. "О", літ. "П" блок "В". Будівля літ. "К" блок "Б" має площу 4725 кв.м. 
Відповідно до визначення термінів за вказаним іпотечним договором, основний договір - договір позики грошей від 25.10.2017, укладений між ОСОБА_1 та  Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття".
25.10.2017 між Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття", як позичкодавцем, та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна", як користувачем, укладено договір позички нежитлового приміщення №25/10/2017 (далі - Договір позички), відповідно до п. 1.1 якого відповідач-1 передає у виключне строкове та безоплатне користування відповідачу-2 нежитлові приміщення, а саме: будівля, літ. "К" блок "Б" за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4725 кв.м.; будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі - будівля літ. "Н" блок "В" загальною площею 3744,5 кв.м.; будівля літ. "О" загальною площею 76,6 кв.м.; будівля літ. "П" загальною площею 58,7 кв.м.
Між ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, та відповідачем-1, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2173, відповідно до пп. 1.1, 1.2 якого відповідач-1 забезпечує виконання зобов`язання, що виникло у відповідача-1 на підставі договору позики від 06.11.2017, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем у простій письмовій формі на суму 1.000.000,00 грн. з обумовленим в договорі позики строком повернення боргу до 06.11.2018. В забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: будівлю літ. "Н" блок "А", що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею - 3495 кв.м.; будівлю літ. "К" блок "Б", що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею - 4725 кв.м.
Позивач стверджує, що відчуження майна за договором пожертви з наступним одночасним переданням такого майна попередньому власнику в безоплатне користування за договором позички, а також передання цього майна в іпотеку особам, пов`язаним з керівником відповідача-2, здійснене з єдиною метою - змінити юридичний статус майна, без бажання настання реальних наслідків, з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника за кредитними договорами та задоволення вимог кредитора за рахунок боржника, який не виконує власні зобов`язання за договорами, що відповідно до положень статті 234 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору про пожертву недійсним; договір позички є недійсним, як похідний від недійсного договору пожертви, у відповідності до положень ст. 216 ЦК України. Крім того, на думку позивача, Благодійна організація "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" не мала права передавати одержаний від Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку  людини "Україна" у власність об`єкт нерухомого майна в іпотеку, виходячи із Статуту відповідача-1, пунктом 5.2 якого передбачено, що: "джерелом формування майна та коштів фонду не можуть бути кредити. Майно та кошти фонду не можуть бути предметом застави", а тому є підставою для визнання такого правочину недійсним у відповідності частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Частиною 1 статті 227 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (у даному випадку - заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги боргу).
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження"). У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).
Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить.
У той же час однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
Відповідна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17, Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.
У даній справі позивач стверджує, що оспорювані правочини було вчинено між пов`язаними особами та з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника за кредитними договорами та задоволення вимог кредитора за рахунок боржника, який не виконує власні зобов`язання за договорами, тобто спірні правочини укладено на шкоду майновим інтересам позивача, як кредитору за генеральним кредитним договором від 04.06.2008 №24-47/1-08/G та кредитними договорами від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 № 58-47/1-13, від 26.06.2007 № 40-47/4-07.
З огляду на наведені вище критерії недійсності фраудаторного правочину, як фіктивного, позивач, з урахуванням сутності принципу змагальності господарського судочинства, має довести, що сторони оспорюваних ним договорів, діючи очевидно недобросовісно та зловживаючи правами на шкоду позивачу, як кредитору, мали спільний умисел на використання оспорюваних правочинів  виключно з метою унеможливлення звернення стягнення на майно відповідача-2 за кредитними договорами та задоволення вимог кредитора за рахунок боржника, який не виконує власні зобов`язання за договорами.
У даному випадку судом не встановлено будь-яких обставин, які б давали підстави для висновку про фіктивність оспорюваних договорів, тобто позивачем у межах цього провадження не доведено належними та допустимими доказами стверджувані ним в заявленому позові обставини.
Також колегія суддів вважає, що сама по собі формальна пов`язаність осіб правочину, зокрема в розумінні норм Податкового кодексу України, родинний зв`язок тощо, автоматично не свідчить про фіктивність правочину та не доводить існування в осіб відповідної мети зловживання правом на шкоду майновим інтересам третьої особи, як одного з ключових критеріїв фіктивності фраундаторного правочину. 
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей   3,   15,   16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Як встановлено вище, позивач стверджує, що спірні правочини укладено на шкоду майновим інтересам позивача, як кредитору за генеральним кредитним договором від 04.06.2008 №24-47/1-08/G та кредитними договорами від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 № 58-47/1-13, від 26.06.2007 № 40-47/4-07.
Разом з тим, колегією суддів встановлено, що між позивачем та відповідачем-2 існує спір у справі №910/6648/18, предметом якого є стягнення заборгованості за генеральним кредитним договором від 04.06.2008 №24-47/1-08/G та кредитними договорами від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 № 58-47/1-13, від 26.06.2007 № 40-47/4-07; станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, провадження у справі №910/6648/18 зупинене у зв`язку із призначенням судової економічної експертизи з метою вирішення питання наявності чи відсутності заборгованості відповідача-2 перед позивачем, а також встановлення дійсної заборгованості у разі її наявності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання недійсними оспорюваних договорів  не призведе до припинення або поновлення порушеного права позивача, виходячи з того, що захист права позивача, як кредитора за кредитними договорами вирішується у справі №910/6648/18.
З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" про визнання  недійсними договору про пожертву (дарування) від 25.10.2017 та договору позички нежитлового приміщення від 25.10.2017 №25/10/2017 задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає. 
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/990/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/990/20 повернути Господарському суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 24.03.2021.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир