ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/259/20
Головуючий у першій інстанції – Лиманська  М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/30/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Бечка Є.М.,
суддів – Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
дата складання повного тексту рішення 08 жовтня 2020 року, місце його ухвалення –м. Городня,
                                    
                                        В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь позивачки 15235,17 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 50076,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 31 липня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шевролет Лачеті», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Чкалова та 1-го Травня у м. Городня Чернігівської області, при здійсненні повороту ліворуч, не надав перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_1 , яка рухалась по головній дорозі та здійснив на неї наїзд, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до Городнянської центральної районної лікарні. 15 жовтня 2019 року постановою Городнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вчиненого 31.07.2019 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці було завдано матеріальної шкоди, а саме пошкоджене майно позивачки: велосипед, одяг та взуття. Внаслідок отриманих травм позивачка була змушена проходити курс лікування стаціонарно, а потім амбулаторно, купувала ліки та проходила оплатні медичні обстеження. Окрім матеріальної шкоди позивачка також зазнала моральної шкоди, яка полягала в тому, що в неї знизились фізична активність, рівень самооцінки та впевненості у собі, оскільки вона була змушена тривалий час відстоювати свої права, витрачати особистий час. 

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, 934,50 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу та 117,60 грн. в повернення сплаченого при зверненні до суду судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині моральної шкоди, суд першої інстанції при визначенні розміру шкоди, яка підлягає стягненню, врахував характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, їх тривалість і виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням факту добровільної сплати відповідачами 3123 грн 10 коп. у відшкодування моральної шкоди позивачу, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції врахував, що оскільки ПрАТ «СТ Гарантія» перерахувало позивачці страхове відшкодування на загальну суму 4507 грн 31 коп., яка покривається лімітом страхової відповідальності, така шкода не підлягає задоволенню в судовому порядку. Крім того, судом встановлено, що розмір матеріальних збитків, завданих позивачці внаслідок понесених витрат на лікування, вартості велосипеду, не в повній мірі підтверджується відповідними належними доказами.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції відмовивши позивачу у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди допустив неправильну оцінку наданим суду доказів та грубо порушив процедуру застосування норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що на обґрунтування позову нею було подано належні докази про завдання матеріальних збитків, які складаються з реальної вартості, пошкодженого внаслідок ДТП майна, а саме: велосипеду, одягу, взуття, медичного обстеження, лікарських засобів, вартість пального.  
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що надані суду першої  інстанції обґрунтування відповідним висновком спеціаліста моральних страждань, які були понесені внаслідок спричиненого відповідачем ДТП, належним чином підтверджують розмір відшкодування саме в сумі 50 076 грн. 
Зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення прав позивача відмовивши в повному задоволенні об`єктивно понесених нею додаткових судових витрат, які пов`язані з розглядом справи в сумі 15 350 грн. Оскільки, щодо відповідача встановлено факт спричинення протиправного ДТП, що мала наслідком заподіяння позивачу тілесних ушкоджень та матеріальної шкоди - суд стягує на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Позивачем понесені фактичні витрати, які пов`язані з оплатою експертизи щодо вартості моральної шкоди, надання правової допомоги, судові витрати за подання  позову до суду.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2020 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.
Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без зміни посилаючись на його обґрунтованість та законність. Вказує, що сума стягнутих коштів на відшкодування моральної шкоди повністю відповідає компенсації фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_1 . 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 липня 2019 року, о 08 год. 45 хв., у м. Городня по вул. Чкалова відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , та при здійсненні повороту ліворуч на вул. 1-го Травня (головна дорога) не надав перевагу у русі велосипедисту - позивачці, внаслідок чого здійснив на неї наїзд.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 43 від 09 серпня 2019 року віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.20-21 том 1).
15 жовтня 2019 року постановою Городнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 31 липня 2019 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 340,0 грн (а.с.13, том 1 )
Постановою Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 19 вересня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019270110000252 від 31 липня 2019 року, закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.23 том 1).
З епікризу № 2707 з історії хвороби КНП ”Городнянська ЦРЛ” встановлено, що ОСОБА_1 з 31.07.2019 року по 05.08.2019 року знаходилася на лікуванні в неврологічному відділенні вказаної лікарні з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку. ДТП 31.07.2019 року, о 09.18 год., збита машиною, впала з велосипеда, вдарилась правою частиною голови та гомілки об асфальт. (а.с.16 том 1)
Звертаючись з позовом про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 подала до суду докази на підтвердження понесених нею витрат на загальну суму 15235,17 грн (а.с. 47-52, том 1). В судовому засіданні 28.09.2020 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Навродським О.В. було подано заяву про відмову від частини заявлених матеріальних вимог на загальну суму в 3788,10 грн. (а.с. 228 том 1)
Відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження №29-10-19, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», вбачається, що завдана моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 31.07.2019 року, оцінюється в сумі 50 076 грн.
З висновку товарознавчого дослідження №4264 від 15 липня 2020 року встановлено, що середня вартість велосипеда ММВЗ становить 1384,29 грн. (а.с. 163, том 1)
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Як вбачається з матеріалів справи, вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням велосипеду та одягу була відшкодована ПрАТ «СТ Гарантія», що підтверджується платіжними дорученнями  ПрАТ «СТ Гарантія» №№ 1035, 1036 від 24 липня 2020 року на загальну суму 4507,31 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що докази, які б підтверджували, що позивачка понесла більші витрати на лікування, в матеріалах справи відсутні, такі не були надані і апеляційному суду.
Суд першої інстанції на підставі положень статті 110, статті 89 ЦПК України надав правову оцінку наявним в матеріалах справи висновками визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження її велосипеду, та обґрунтовано зазначив про належність, як доказу, висновку товарознавчого дослідження №4264 від 15 липня 2020 року, виконаного експертом фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 на замовлення ПрАТ «СК «Гарантія».
Крім того, вирішуючи позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд обґрунтовано керувався статтями 23,1167 ЦК України.
Зокрема, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи завдану позивачу моральну шкоду, суд також врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і взяв до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат та врахував інші обставини. Зокрема, тривалість строку, протягом якого позивач змушена здійснювати захист своїх прав та те, що відповідачами було сплачено позивачу грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 3123 грн 10 коп. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, оскільки заявлений розмір 50 076,00 грн. є завищеним.
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Наведені в апеляційній скарзі доводи в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди загалом аналогічні викладеним в позовній заяві, зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків суду в цій частині.
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно здійснив розподіл судових витрат, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, a відповідачеві – пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі наведеного суд першої інстанції обґрунтовано присудив позивачеві судові витрати пов`язані із правовою допомогою, судовим збором пропорційно задоволеному розміру позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються із нормами матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.
Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2020 року без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                                       Судді: