ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2917/21 Справа № 215/4922/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1  на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 01 грудня 2020 року, - 
В С Т А Н О В И В:
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 18 березня 2014 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з них 15% - по Хозл та 25% - по вібраційній хворобі. При повторному переогляді висновком МСЕК від 13 березня 2015 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з них 15% - по Хозл та 25% - по вібраційній хворобі, безстроково. 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 90 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивача постійно турбує обмеження рухів в шийному і попереково – крижовому відділів хребта, біль при ходьбі та фізичному навантажені, головний біль, шум у голові, позивач постійно відчуває загальну слабкість, підвищення артеріального тиску, постійний біль у суглобах, задишку.
Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПрАТ «ПівнГЗК» зазначає про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, сума відшкодування моральної шкоди стягнутої на користь позивача відповідає принципам розумності, справедливості та виваженості, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 05 березня 1986 року по 25 вересня 2002 року працював помічником машиніста бурової установки, з 25 вересня 2002 року по 20 березня 2014 року - машиністом бурової установки в Ганнівського кар`єру ВАТ «ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 20 березня 2014 року позивача звільнено, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 7-8). 
Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 лютого 2014 року, професійні захворювання у позивача виникли внаслідок праці на підприємстві відповідача, де він підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничої загальної вібрації (а.с. 17).
Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійних захворювань  позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 17).
Висновком МСЕК від 18 березня 2014 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з них 15% - по Хозл та 25% - по вібраційній хворобі (а.с. 18). 
При повторному переогляді висновком МСЕК від 13 березня 2015 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з них 15% - по Хозл та 25% - по вібраційній хворобі, безстроково (а.с. 19). 
Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача з 1986 року по 2014 року, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. 
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що завдає позивачу моральних страждань, оскільки він змушений постійно проходити лікування, щоб підтримувати свій стан здоров`я.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивача постійно турбує обмеження рухів в шийному і попереково – крижовому відділів хребта, біль при ходьбі та фізичному навантажені, головний біль, шум у голові, позивач постійно відчуває загальну слабкість, підвищення артеріального тиску, постійний біль у суглобах, задишку.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, відсоток втрати професійної працездатності, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «ПівнГЗК» у розмірі 90 000 грн.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: