ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2021 р.           Справа№ 927/463/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Куксова В.В. 
          Яковлєва М.Л. 

при секретарі  Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.01.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" 

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 (суддя І.А. Фетисова)

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+" 

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 06.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 526, згідно з яким пропонується повернути майно від Лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+" на користь Лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна", об`єкт фінансового лізингу, а саме: 
- сідловий тягач марки Volvo, модель FH, тип СПЕЦІЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ - СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, 2013 року випуску, колір ЖОВТИЙ, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований Центром 8043, 09.07.2019 року, вартість якого становить 1363666 (один мільйон триста шістдесят три тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 85 копійок, та 
- напівпричіп марки BODEX, модель KIS 3WA, тип СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП-САМОСКИД-Е, 2019 року випуску, колір СИНІЙ, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , зареєстрований Центром 8043, 10.07.2019 року, вартість якого становить 1225801 (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч вісімсот одна) грн. 63 коп. Загальна вартість вищезазначених об`єктів фінансового лізингу становить 2589468,84 грн. (два мільйони п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 48 копійок). Об`єкти фінансового лізингу були передані в користування ТОВ "НІД ЧЕРНІГІВ+" на умовах договору про фінансовий лізинг № UKR40-0619F від 12 червня 2019 року, за несплачені лізингові платежі та штрафні санкції в період з 10 жовтня 2019 року по 29 січня 2020 року, розмір яких станом на 29 січня 2020 року складав: 1337101 (один мільйон триста тридцять сім тисяч сто одна) гривня 34 копійки. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що при зверненні відповідача до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису не було дотримано вимог Загальних умов, підписаних сторонами, та які відповідно до п. 1.1 Загальних умов мають тлумачитись невід`ємною частиною від договору фінансового лізингу.  
Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 06.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем та зареєстрованого в реєстрі за № 526 до набрання законної сили рішенням по справі. 
Обґрунтовуючи вказану заяву позивач посилається на те, що 12.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 62047280) щодо примусового виконання виконавчого напису № 526, виданого 06.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. та подальше здійснення виконавчих дій призведе до того, що ТОВ "НІД ЧЕРНІГІВ+" не зможе здійснювати господарську діяльність без об`єктів лізингу та в подальшому не зможе виконати зобов`язання по сплаті лізингових платежів. При цьому якщо ТОВ "НІД ЧЕРНІГІВ+" поверне об`єкти лізингу по виконавчому напису нотаріуса, а в подальшому, якщо суд прийме рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що  не підлягає виконанню, це призведе до неможливості виконання рішення суду. 
Крім того, позивачем зазначено,  що пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні, оскільки внаслідок застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить заявник (позивач), відповідачу не буде завдано жодних збитків. 
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД ЧЕРНІГІВ+" про забезпечення позову № 23 від 01.06.2020 задоволено. 
Вжито заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням     у справі господарського суду Чернігівської області № 927/463/20     шляхом зупинення примусового виконання у виконавчому провадженні № 62047280 відкритого приватним виконавцем Чернігівської області Палігіним О. П. на підставі виконавчого напису, вчиненого 06.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станісланом Олександровичем та зареєстрованого в реєстрі за № 526. 
Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.
Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а ухвала суду першої інстанції скасована.
Також скаржник зазначає, що незабезпечення позову не перешкоджатиме виконанню рішення у разі його задоволення.
25.06.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В. В., Кравчук Г. А.
Ухвалою  Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 13.07.2020 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. з 13.07.2020 року по 31.07.2020 року перебував у щорічній відпустці.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2180/20 від 03.08.2020, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г. А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020:
- Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
- Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу    Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 задоволено.
- Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали    Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20. 
- Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20.
- Розгляд апеляційної скарги призначити на 02.09.2020.
27.08.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу просить залишити без змін.
27.08.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2836/20 від 02.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко А. І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 апеляційну скаргу скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна"  на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20  прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко А. І. та призначено до розгляду на 23.09.2020.
10.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої останній заперечує проти доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просить задовольнити її, а оскаржувану ухвалу просить скасувати.
15.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3382/20 від 23.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А. І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В.,  Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В.,  Яковлєв М. Л. та призначено до розгляду на 27.10.2020.
23.10.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4044/20 від 27.10.2020, у зв`язку з тим, що суддя Куксов В.В. перебуває на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді:Тищенко А. І.,  Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна"  на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20  прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко А. І. та призначено до розгляду на 25.11.2020.
19.11.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
23.11.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4904/20 від 23.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А. І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В.,  Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 апеляційну скаргу скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна"  на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20  прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Куксов В. В. та зазначено, що розгляд справи відбудеться за раніше визначеною датою та часом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФС Україна» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 на 22.12.2020.
09.12.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
21.12.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 повідомлено учасників справи, що головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 17.12.2020 по 31.12.2020. а з 04.01.2021 по 06.01.2021 перебував у відпустці та зазначено, що розгляд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 відбудеться 19.01.2021.
В судове засідання 19.01.2021 сторони своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.
Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності сторін та їх повноважних представників за наявними у справі матеріалами.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпеченні позову.
Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Місцевий господарський суд задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з наступного.
У відповідності до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У положеннях ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися із предметом та підставами позову, а особа, яка заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта.
Як встановлено ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як передбачено положеннями ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що предметом позову є встановлення наявності або відсутності підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заявником до заяви про забезпечення позову додано копію виконавчого напису, вчиненого 06.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем та зареєстрованого за номером 526, копію договору фінансового лізингу № UKR40-0619F від 12 червня 2019, копії додатків до договору №№ 1, 1(1), 2, 3, 4, копію Загальних умов договорів фінансового лізингу, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2020 ВП № 62047280. 
Разом з тим, як на підставу звернення з відповідним позовом позивачем вказується на те, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений за наявності порушень приписів ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Загальних Умов договорів фінансового лізингу.
При цьому, із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис став підставою для відкриття виконавчого провадження 12.05.2020 приватним виконавцем №62047280 з його виконання, а внаслідок вчинених виконавцем дій передбачається примусове повернення лізингового майна.
Місцевий суд вірно відзначив, що приписи ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", які встановлюють вичерпний перелік підстав зупинення виконавчих дій, не містять такої підстави як оскарження виконавчого документу до суду, а вказують лише на обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, на підставі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. 
Отже, звернення до суду з позовом про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із порушенням приписів закону при його вчиненні нотаріусом, не нівелює обов`язку виконавця вчинити примусові дії з його виконання в порядку та в межах строків, визначених Законом України "Про виконавче провадження", що свідчить про обґрунтованість посилань заявника на можливе виконання спірного виконавчого напису (стягнення визначених коштів) за час вирішення даного спору в суді, що підтверджує позицію заявника.
У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Як встановлено ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Оскільки в даному випадку предметом спору є немайнова позовна вимога, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Разом з тим, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов наступних вірних висновків про те, що за наявності в матеріалах справи документального підтвердження початку примусового виконання спірного виконавчого напису,  обґрунтованим є посилання на те, що невжиття заходів до забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом може нівелювати ефективність судового захисту шляхом прийняття рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог, адже у разі повного виконання спірного виконавчого напису таке задоволення позову не призведе до фактичного відновлення прав та інтересів, з метою захисту яких позивач звернувся з відповідним позовом до суду, оскільки запропоновані до стягнення дії по поверненню лізингового майна будуть вчинені і з метою його повернення заявнику доведеться знову звертатися до суду з новими позовами та витрачати додаткові кошти.
Разом з тим повернення майна за наслідками вчинення приватним виконавцем виконавчих дій щодо виконання виконавчого напису нотаріуса, правомірність якого оскаржується, зводиться до можливого протиправного позбавлення позивача у використанні свого права на викуп майна, у випадку встановлення судом обставин щодо неправомірності вчинення відповідного виконавчого напису.
Отже, в даному випадку, враховуючи те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції розпочато процедуру виконання спірного виконавчого напису, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку шляхом повернення майна, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі нього є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, відповідаючим ст. 137 ГПК України.
Аналогічні висновки щодо необхідності з метою забезпечення належного захисту прав і інтересів осіб зупинення виконавчого провадження до розгляду спору про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого відкрито відповідне виконавче провадження, містяться в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, які в послідуючому знайшли своє застосування при вирішення тотожних питань в постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №924/789/18 та у справі №924/790/18, №910/4762/16 від 11.10.2019.
Судом апеляційної інстанції відхиляються посилання скаржника про не вирішення місцевим судом питання про зустрічне забезпечення з огляду на наступне.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зазначив, що ч. 1 статті 141 ГПК України передбачено право, а не обов`язок суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства. Аналогічна правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 18 липня 2018 року у справі №916/2851/17. 
Крім того, місцевий суд врахував немайновий характер заявлених позовних вимог та погодився з позицію заявника щодо недоцільності зустрічного забезпечення.
Разом з тим, судом зазначено, що виходячи з приписів частини 4 статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову до вирішення даного  спору по суті шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 06.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станісланом Олександровичем та зареєстрованого в реєстрі за № 526 з метою запобігання можливих потенційним порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може породжувати подання нових позовів. 
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 у справі №927/463/20 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали оскарження № 927/463/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 01.02.2021.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                М.Л. Яковлєв