Номер провадження: 22-ц/813/3881/21 
Номер справи місцевого суду: 496/1212/20
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                                Комлевої О.С.,
                               Сєвєрової Є.С.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення моральної шкоди
                                        встановив:
       
24 березня 2020 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації (далі – РДА) Одеської області, в якому просили стягнути з відповідача моральну шкоду за безпідставну відмову у виплаті грошової допомоги на догляд як особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу по 50 000 грн. негайно після проголошення судового рішення.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі посилались на те, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та пенсіонером. Його дружина не працює, оскільки разом з ним здійснює догляд за позивачем ОСОБА_2 , який є інвалідом І А групи. 06.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою та відповідними документами з метою отримання допомоги по догляду за його братом – ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду, але йому було відмовлено. 
Позивачі вважають вказану відмову необґрунтованою та такою, яка завдала їм великих моральних страждань, зокрема: погіршення стану здоров`я, зміна встановленого порядку життя (проблеми зі сном, травленням, фізичні болі та душевні страждання), неможливості отримання належного лікування та харчування. 

Крім того, позивачі посилались на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено в повному обсязі: 
визнано протиправним та скасовано рішення (повідомлення) Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області про надання (відмову) соціальної допомоги №12 від 08.01.2020 року;

зобов`язано відповідача призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за нею за період з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року. 

Також ОСОБА_1 вказав, що він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області про стягнення моральної шкоди, але ухвалою суду від 14.01.2020 року йому було відмовлено у відкритті провадження, оскільки вказані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. 
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивачі звернулися з даним позовом до суду. 

В свою чергу, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем необхідно було підтвердити доходи родини. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року ОСОБА_1 у квітні 2020 року отримав грошову допомогу в розмірі 10135 грн. за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року включно, по 2027 грн. щомісячно.

Позивачі подали до суду відповідь на відзив, в якій просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Крім цього, зазначили, що незаконні дії посадових осіб відповідача призвели до розпаду їх родини, а судові процеси з приводу оскарження цих дій – до матеріальних збитків та моральних страждань.

В судових засіданнях від 13.07.2020 року та від 23.09.2020 року позивач ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягав та додатково пояснив, що він являється опікуном ОСОБА_2 . В 2018 році вони зверталися до відповідача з приводу оформлення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_2 , оскільки до цього вона доглядала за їх батьком, однак їм було відмовлено. Згодом було відмовлено його дружині та йому самому. 
Крім цього, відповідачем йому було відмовлено у виплаті допомоги по догляду за його братом, хоча ним були подані усі необхідні документи для цього. Вказані дії відповідача призвели до того, що дружина пішла від нього, що й послугувало причиною моральних страждань з його сторони. Зазначає, що його брат потребує постійного догляду та важко переносить несправедливість з боку органів державної влади по відношенню до нього і не розуміє, чим саме викликано таке відношення до нього, як інваліда 1 А групи. Психічний стан ОСОБА_2 змінився після досягнення 50-річного віку, після чого він почав хворіти на психічне захворювання. Догляд за братом він здійснює самостійно.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 13.07.2020 року пояснень щодо позову надати не міг.
Представник відповідача в судовому засіданні 23.09.2020 року пояснив, що ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошової допомоги через неточності в поданих документах та неподанні декларації про доходи дружини. Після ухвалення судом адміністративної юрисдикції рішення Управління виплатило ОСОБА_1 допомогу, яка нараховується і по цей час.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2020 року  позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено частково. 
Стягнуто з Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за безпідставну відмову у наданні грошової допомоги як особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за нею у розмірі 5000 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області було відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2020 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Крім того, в апеляційні скарзі її заявники справу розглянути в їх відсутність у зв`язку з пандемією.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 25.01.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 25.01.2021 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року (а.с.113-115), з направленням учасникам справи копії цієї ухвали, копії апеляційної скарги та надання строків відповідачу для надання свого відзиву на апеляційну скаргу. 
Проте, відповідач - Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області також подало апеляційну скаргу на рішення суду, яку було залишено без руху ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 року, надано апелянту строк для сплати судового збору та подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 136-137).

У зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 25.12.2020 року по 05.02.2021 року, розпорядженнями щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.01.2021 року та протоколами повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.01.2021 року, суддя Гірняк Л.А. була замінена на суддю Сєвєрову Є.С. (а.с. 141, 142).

Разом з тим, через невиконанням Управлінням соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2021 року було відмовлено у відкритті провадження за їх апеляційною скаргою (а.с.143-144).
Крім того, після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалою суду від 20.01.2021 року та відбувся 25.01.2021 року. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь  ОСОБА_1 моральну шкоду за безпідставну відмову у наданні грошової допомоги як особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І А групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за нею у розмірі 5000 грн., районний суд виходив із того, що вказаною відмовою йому безсумнівно були завдані емоційні та душевні страждання.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50000 грн., районний суд виходив із того, що позивачем не надані належні докази на обґрунтування позовних вимог, що вказані обставини могли стати причиною для його моральних чи фізичних страждань.
Крім того, не підлягає задоволенню й позовна вимога про негайне стягнення моральної шкоди після проголошення судового рішення, оскільки рішення про стягнення моральної шкоди не відносяться до рішень, які підлягають негайному виконанню в розумінні ст. 430 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За змістом п.п. 3,4,9 постанови Пленуму Верховного Суду України  «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які випробував позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії (далі – МСЕК) серії 12 ААА №294273, позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності за захворювання, пов`язані з проходженням служби в ОВС (а.с.7).
Крім того, позивач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І А групи з дитинства та потребує стороннього догляду та нагляду, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 10 ААВ №581923 (а.с.8).
Згідно Висновку комунального некомерційного підприємства Біляївської районної ради «Біляївська центральна районна лікарня» №1275 від 06.12.2019 року, який дійсний до 06.06.2020 року, виданого ОСОБА_2 , який проживає разом з ОСОБА_1 , за рівнем обмеження життєдіяльності є: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, потребує постійного стороннього догляду (а.с.22).
Разом з ОСОБА_1 у буд. АДРЕСА_1 проживає підопічний – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №506 від 06.02.2020 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №06-20/993 від 18.10.2018 року (а.с.20, 21).
Згідно довідки №2610 від 23.09.2020 року ОСОБА_1 отримує допомогу на догляд за інвалідом 1 групи і за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року отримав всього 20543 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено в повному обсязі (а.с.16-19).
Вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення (повідомлення) Управління соціального захисту населення Біляївської РДА Одеської області про надання (відмову) соціальної допомоги №12 від 08.01.2020 року, а також зобов`язано відповідача призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за нею за період з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що неправомірні дії відповідача по відношенню до позивача ОСОБА_1 вважаються встановленими. Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивачу ОСОБА_1 було незаконно відмовлено в грошовій допомозі на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року, то вказаною відмовою йому була завдана моральна шкода, яка виразилась в його емоційних та душевних стражданнях, вжиття додаткових зусиль для поновлення порушених прав. 
Проте, суд правильно вказав, що заявлені позовні вимоги є завищеними та суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань ОСОБА_1 та те, що з грудня 2019 року йому нараховується вказана допомога, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на його користь завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 
При цьому, суд обґрунтовано виходив із того, що позивач ОСОБА_1 міг усунути розбіжності в документах та надати декларацію про доходи дружини і отримати вказану допомогу без звернення до суду. 

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_2 є інвалідом 1 А групи внаслідок психічного захворювання, відповідно до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №581923, Висновку комунального некомерційного підприємства Біляївської районної ради «Біляївська центральна районна лікарня» №1275 від 06.12.2019 року, то він за рівнем обмеження життєдіяльності, має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку з цим, доказів того, що через свій стан здоров`я він може сприймати обставини, які стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом, надавати їм оцінку, а також те, що вказані обставини могли стати причиною для його моральних чи фізичних страждань, суду першої інстанції не надано.
Також не надано зазначених доказів до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
Що стосується клопотання ОСОБА_1 , яке він подав до суду апеляційної інстанції 22.01.2021 року, про витребування додаткових доказів і про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, то ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2021 року у його задоволенні було відмовлено у повному обсязі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Колегія суддів також вважає за необхідне судовий збір у розмірі 1261,20 грн., від яких заявники апеляційної скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені, оскільки є інвалідами першої та другої групи, компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.
Судовий збір у розмірі 1261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 копійок) компенсувати Одеському апеляційному суду, код ЄДРПОУ 42268321, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за наступними реквізитами:
Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101 
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 38016923
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП) 
Код банку отримувача (МФО) - 899998 
Рахунок отримувача - UA538999980313141206080015007
Код класифікації доходів бюджету – 22030101
Призначення платежу - *;101; 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               О.С. Комлева

                                                                                Є.С. Сєвєрова