Єдиний унікальний номер 219/1063/19 
Номер провадження 22-ц/804/762/21        

Головуючий в І інстанції Хомченко Л.І.                                                    Єдиний унікальний номер 219/1063/19
Доповідач – Папоян В.В.                                                                                 Номер провадження 22-ц/804/762/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В.
суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмутбудінвест» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору, (головуючий в 1 інстанції суддя Хомченко Л.І., повний текст ухвали виготовлено 22 січня 2021 року)

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «Бахмутбудінвест» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року провадження у справі за даним позовом було закрито. Позивачу роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій  посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд помилково дійшов до висновку, що справа підлягає розгляду у господарському суді оскільки в правовідносинах, які склалися між сторонами, позивач виступала як фізична особа. Наданий відповідачем договір №27/03 підписаний іншою особою. Суд також не встановив, для чого укладався спірний договір – для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 чи для покращення нежитлового приміщення, розташованого у кв. АДРЕСА_1 , власником якого є фізична особа. Суд в обґрунтування позиції послався тільки на наявність квитанції, з якої убачається, що ОСОБА_1 перерахувала кошти як ФОП, однак надана відповідачем послуга не має відношення до підприємницької діяльності позивача.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. В обґрунтування зазначив, що спірні правовідносини пов`язані з господарською діяльністю позивача. З рахунку-фактури, який надано позивачем на підтвердження своїх вимог, убачається, що він виданий фізичній-особі підприємцю. Станом на день укладення договору, на час сплати та на сьогоднішній час позивач є фізичною особою-підприємцем. Результати експертизи, згідно якої позивач не підписувала договір №27/03, не впливають на юрисдикцію. Крім того, діючим законодавством України не передбачено реєстрацію нерухомості саме на ФОП, оскільки фізична особа може використовувати власне майно на свій розсуд.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін.
Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від представника позивача на адресу апеляційного суду надійшла заява щодо розгляду справи у його відсутність.
За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення підлягає залишенню без змін з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Бахмутбудінвест» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору про надання послуг з проектування системи газопостачання нежитлового приміщення розташованого в АДРЕСА_2 , яке належить їй на праві власності. 
В обґрунтування вимог зазначила, що 27.03.2018 року між нею та відповідачем в усній формі був укладений договір про надання послуг за проектування системи газопостачання належного їй нежитлового приміщення. Відповідачем був наданий рахунок-фактура № 27/03 від 27 березня 2018 року на суму 21 000,00 грн, яку вона сплатила, проте відповідач до теперішнього часу взяті на себе зобов`язання не виконав.
Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 24.11.2008 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, державну реєстрацію припинено 12.04.2018 року, підстава – власне рішення. Крім того, 16.05.2018 року ОСОБА_1 повторно зареєстрована як фізична особа-підприємець, державну реєстрацію припинено 29.09.2020 року, підстава – власне рішення
Відповідно до рахунку-фактури №27/03 від 27.03.2018 року, виданому ТОВ «Бахмутбудінвест», зазначено платником ФОП ОСОБА_1 , призначення платежу - передплата за проектування системи газопостачання нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 (магазин), сума 21000 грн.
За таких обставин, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та обґрунтовано виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, укладеного між  юридичною особою  та фізичною особою-підприємцем і пов`язаного з господарською діяльністю. Тобто спір відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно пункту 1 частини першої ст. 20 ГПК України.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України  (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. 
Згідно пункту 1 частини першої статті 20 статтею 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
З аналізу наведених вище норм вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Зі змісту позовної заяви убачається, що позивачем (яка на момент виникнення спірних правовідносин та на момент звернення до суду мала статус фізичної-особи підприємця) заявлено вимоги до юридичної особи з підстав неналежного виконання договору про надання послуг з проектування системи газопостачання нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 . При цьому у рахунку-фактурі, виданому на виконання зазначеного договору, зазначено платника ФОП ОСОБА_1 , найменування - передплата за проектування системи газопостачання нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 (магазин).
Тобто між сторонами у справі виник спір щодо виконання юридичною особою зобов`язання за договором про надання послуг. Сторонами кредитного договору є юридична особа та фізична особа-підприємець, та його укладання пов`язане з господарською діяльністю боржника, оскільки стосується обладнання нежитлового приміщення (магазину), що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України. 
Згідно із частиною першою  статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.
За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).
Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що дане зобов`язання виникає з цивільно-правової угоди яка укладалась позивачем як фізичною особою, оскільки нею не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.
Отже, висновок суд, що дана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження, є вірним.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного судом першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження. Ухвала суду першої інстанції винесена з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для її скасування.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року залишати без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                                           В.В. Папоян

О.В. Агєєв

Ю.М. Мальований

Повний текст постанови складений 24 лютого 2021 року

Суддя-доповідач                                       В.В. Папоян