Головуючий у І інстанції Шевчук А.В.
Провадження №22-ц/824/3455/2021                                                             Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

      
                                                       ПОСТАНОВА
                                                ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
18 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
      Головуючого судді:      Матвієнко Ю.О.,
      суддів:                           Мельника Я.С., Гуля В.В.,
      при секретарі:               Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець Корольов М.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.10.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1656, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рамках виконавчого провадження №62899724, відкритого приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А.
Обгрунтовуючи заявупро забезпечення позову, представник ОСОБА_1  посилався на те, що виконавчий напис нотаріуса від 16.10.2018 року, відповідно до якого звернуто стягнення на належну їй квартиру, вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, в зв`язку із чим позивачка звернулася до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, згідно даних із веб-сайту ДП «Сетам» було опубліковано лот № 451499 про продаж квартири АДРЕСА_1  та призначено проведення аукціону щодо реалізації арештованої квартири заявника на 07 грудня 2020 року.
Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову за вищенаведених обставин, на думку позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, в зв`язку із чим остання і просила про задоволення заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні, здійснюваного щодо  ОСОБА_1  на підставі виконавчого напису №1656 від 16.10.2018 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
В задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу про забезпечення позову скасувати. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Обухов В.В. заперечив проти задоволення скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Пшечук О.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Обухов В.В. в апеляційному суді проти задоволення скарги та скасування ухвали заперечив з підстав, викладених у відзиві.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
У відповідності до ч.ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Під час оцінки співмірності заходів забезпечення позову необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні бути реалізовані лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, в зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову.
При цьому, обраний судом спосіб забезпечення позову - зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, є законним, оскільки такий спосіб передбачений ч. 6 ст. 150 ЦПК України.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову знаходиться у прямому зв`язку із предметом даного спору, і невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення майнових прав позивача, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав до задоволення заяви позивача про забезпечення позову. При цьому, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо співмірності заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.
Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.
Колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами ОСОБА_1 і їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушить будь-яких прав третіх осіб.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заявником не доведено, а судом не встановлено, обставин, які свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є необґрунтованими, оскільки позивачем до заяви про забезпечення позову було долучено докази, які свідчать, що квартира АДРЕСА_1 планується до продажу на аукціоні ДП «Сетам» 07 грудня 2020 року в межах виконавчого провадження №62899724, реєстраційний номер лота 451499 (а.с.25-36).  
Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції і законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали не спростовують.       
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року - залишити без змін.  
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
 
Головуючий:
 
Судді: