ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2021 р.           Справа№ 910/10336/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Пашкіної С.А. 
 
секретар                Ковальчук Р.Ю.

за участю 
представників:       позивача - Єзерова Т.М.
                                відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрліктрави"
на рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2020 р.
у справі № 910/10336/20 (суддя - Ковтун С.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
до Державного підприємства "Укрліктрави"
про стягнення заборгованості у розмірі 960202,03 грн

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрліктрави" про стягнення  960202,03 грн, з яких: 790605,92 грн основного боргу за договором складського зберігання зерна № 76-ЗБ/2019 від 05.11.2019 р., 87570,12 грн пені, 12383,92 грн 3% річних, 14299,66 грн інфляційних втрат та 55342,41 грн штрафу.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору зберігання свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.10.2020 р. у справі № 910/10336/20 позов Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Укрліктрави" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 55342,41 грн штрафу та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/10336/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Руденко М.А.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4855/20 від 23.11.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10336/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/10336/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/10336/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10336/20 та призначено її до розгляду на 02.02.2021 р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 р. відкладено розгляд справи до 25.02.2021 р.
У судове засідання 25.02.2021 р. представник відповідача не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.  
Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.
Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник відповідача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутнім у судовому засіданні.
Крім цього відповідач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього не було подано апеляційному суду.
Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
05.11.2019 р. між Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - зерновий склад) та Державним підприємством "Укрліктрави" (далі - поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 76-ЗБ/2019 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 9.4 договору поклажодавець сплачує вартість послуг зернового складу, пов`язаних з прийманням, очищенням, знезараженням та сушінням зерна при переданні такого зерна на зберігання з моменту видачі складського документу на таке зерно, а також сплачує вартість послуг зернового складу по зберіганню зерна щомісячно, до 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги.
Як передбачено п. 9.5 договору, зерновий склад може виставляти рахунки на оплату наданих послуг. Відсутність рахунку зернового складу на дату оплати, визначену згідно з цим договором, не звільняє поклажодавця від обов`язків по оплаті вартості послуг зернового складу.
У відповідності до п. 9.1 договору послуги зернового складу по відвантаженню/переоформленню надаються виключно за умови 100% попередньої їх оплати та оплати всіх попередньо наданих послуг, в тому числі послуг зі зберігання.
Поклажодавець сплачує вартість послуг зернового складу, пов`язаних з прийманням, очищенням, знезараженням (за письмовою домовленістю сторін), сушінням зерна при передачі такого зерна на зберігання з моменту видачі складського документу на таке зерно, а також сплачує вартість послуг зернового складу по зберіганню зерна щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги. Оплата здійснюється з розрахунку залікової ваги зерна. У випадку, якщо фактична вага зерна, внаслідок проведення доробки чи природного убутку, відрізняється від залікової, що підтверджується відповідним актом-розрахунком, наданим поклажодавцю, оплата за зберігання з моменту підписання такого акту здійснюється з розрахунок фактичної ваги зерна, вказаної у такому акті (п. 9.4 договору).
Згідно з п. 9.6 договору послуги зернового складу по переоформленню зерна повинні бути оплачені поклажодавцем до моменту такого переоформлення.
За п. 9.7 договору сторони укладають і підписують акт приймання-передачі наданих послуг до 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги. У випадку не підписання поклажодавцем акту приймання-передачі наданих послуг  та ненадання мотивованої відмови від його підписання протягом 5 робочих днів з моменту його отримання, акт приймання-передачі наданих послуг вважається підписаним, а послуги, зазначені в акті - прийнятими без зауважень поклажодавцем та підлягають оплаті в повному обсязі.
Договір набирає чинності з моменту його укладання і діє до 31.05.2020 р., а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 1.1 договору).
На виконання умов укладеного договору відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання на зерновий склад кукурудзу 3 класу у кількості 1737874 кг (залікова вага), що підтверджується складськими квитанціями № 703 від 19.11.2019 р., № 697 від 18.11.2019 р., № 691 від 17.11.2019 р., № 690 від 16.11.2019 р., № 680 від 14.11.2019 р., № 664 від 10.11.2019 р., № 662 від 09.11.2019 р., № 659 від 08.11.2019 р., № 656 від 08.11.2019 р., № 653 від 07.11.2019 р.
Позивач надав відповідачу послуги зі зберігання на загальну суму 990605,92 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 975 від 07.11.2019 р., № 978 від 08.11.2019 р., № 981 від 09.11.2019 р., № 983 від 1011.2019 р., № 996 від 14.11.2019 р., № 1004 від 15.11.2019 р., № 1008 від 16.11.2019 р., № 1011 від 17.11.2019 р., № 1016 від 18.11.2019 р., № 1021 від 19.11.2019 р., № 1043 від 28.11.2019 р.
23.12.2019 р. відповідач частково сплатив за надані позивачем послуги грошові кошти у розмірі 200000,00 грн.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не виконав належним чином умов укладеного договору щодо вчасної оплати за надані послуги зберігання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 790605,92 грн. 
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Належними доказами підтверджується факт надання позивачем послуг зберігання за вказаним договором, строк оплати за які настав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 790605,92 грн боргу за договором складського зберігання зерна № 76-ЗБ/2019 від 05.11.2019 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
За порушення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 87570,12 грн пені та 55342,41 грн штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 11.3 договору сторони погодили, що у випадку прострочення строків оплати послуг зерновий склад має право нарахувати пеню поклажодавцю в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів поклажодавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків від вказаного платежу.
Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Отже, враховуючи, що встановлений в договорі розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання відповідає розміру таких санкцій, визначених у законі, а матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 87570,12 пені та 55342,41 грн штрафу підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, розмір їх арифметично правильний.
Також, за неналежне виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 12383,92 грн 3% річних та 14299,66 грн інфляційних втрат.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем 12383,92 грн 3% річних та 14299,66 грн інфляційних втрат є арифметично правильними та такими, що підлягають задоволенню.
Посилання скаржника на безпідставне нарахування позивачем одночасно і штрафу, і пені, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. у справі 3-88гс11.
Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2020 р. у справі № 910/10336/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Укрліктрави" задоволенню не підлягає. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрліктрави" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2020 р. у справі № 910/10336/20  залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Укрліктрави".
   4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.03.2021 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                С.А. Пашкіна