Постанова 
Іменем України
13 січня 2021 року
м. Київ
справа № 2-3114/2006
провадження № 61-9212св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Лизогубівська сільська рада Харківського району Харківської області,
особа, яка подала касаційну скаргe, - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 
26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог позовної заяви
У липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 вересня 1960 року виконкомом Харківської районної ради надано дозвіл № 58 ОСОБА_3 на будівництво житлового будинку у с. Лизогубівка Харківського району Харківської області.
На підставі вказаного дозволу ОСОБА_3 із дружиною ОСОБА_4 за власні кошти та своєю працею побудували житловий будинок АДРЕСА_1 , але не оформили права власності на будинок. Крім того, згідно  з державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_3 у приватну власність надано земельну ділянку площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. За життя ОСОБА_4 залишила заповіт від 15 лютого 2002 року, за яким все своє майно заповідала ОСОБА_1 (позивач у справі)
ОСОБА_1 зазначила, що після смерті ОСОБА_4 вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу до управління і володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила суд:
-         визнати за ОСОБА_4 право власності на створене нерухоме майно, Ѕ частину житлового будинку, розташованого на 
АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
-         визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року визнано за ОСОБА_4 право власності на новостворене нерухоме майно, на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубвської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що новостворене нерухоме майно та приватизована земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тому за померлою 
ОСОБА_4 можливо визнати права власності на Ѕ частку цього майна, а ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, має право власності на Ѕ частку цього майна після померлої.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що визнаючи житловий будинок із господарськими будівлями та земельну ділянку об`єктом спадкування, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спірна земельна ділянка передана органом місцевого самоврядування у приватну власність ОСОБА_3 у порядку приватизації не для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), а для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спірний будинок хоча і побудовано у період шлюбу, але не введено в експлуатацію та не зареєстровано належним чином, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , а саме: визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого на 
АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції
Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не встановив, які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 були порушені рішенням суду першої інстанції, за умови, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом ОСОБА_4 .
У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції при новому розгляді
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності.
Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції на підставі статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги), виходив із того, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
Апелянтом не зазначено, які саме права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 були порушені рішенням суду першої інстанції.
Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що провадження за її апеляційною скаргою на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2006 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку прибудовами та надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 було закрито.
Таким чином, на думку апеляційного суду, оскільки оскаржуваним рішенням суду не вирішувалися права ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_4 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
20 червня 2020 року ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 26 вересня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року поновлено ОСОБА_2 строк касаційного оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 
26 вересня 2019 року.
Відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У жовтні 2020 року справа № 2-3114/2006 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_2 посилається на абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, неправильно застосував положення статей 128, 130, 386 ЦПК України щодо неналежного повідомлення учасника справи, на підтвердження чого посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц та від 12 грудня 
2018 року у справі №752/11896/17. 
В ухвалі Верховного Суду від 11 вересня 2020 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга ОСОБА_2 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом другим частини другої статті 
389 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити в силі.
Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 навмисно не отримує повістки, направлені судом на її адресу, та вони повертаються за закінченням терміну зберігання. Вказане свідчить про зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, що порушує її право на розгляд справи в розумні строки.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1954 року по день смерті ОСОБА_4 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 7, т. 1)
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 року. (а. с. 8, 9, т. 1)
Під час шлюбу 01 вересня 1960 року виконкомом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на три кімнати з надвірними будівлями, а саме: сараєм та вбиральнею. (а. с. 5, т. 1)
Згідно з технічним паспортом від 27 липня 1989 року житловий будинок на дві кімнати з кухнею, верандою, ґанком, сараєм, гаражем, льохом, вбиральнею, огорожею та колонкою побудовано, але матеріали справи не містять доказів того, що житловий будинок із надвірними будівлями введено в експлуатацію та подружжя за життя набуло право власності на нього. (а. с. 11-15, т. 1)
Розпорядженням Харківської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 
02 грудня 2002 року № 462 ОСОБА_3 надано в порядку приватизації державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2, 24 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 89 від 06 грудня 
2002 року. (а. с. 16, т. 1)
За час життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , у якому заповідала все своє майно ОСОБА_1 , яке буде належати їй на час смерті. (а. с. 10, т. 1)
У червні 2017 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 , звернулася із апеляційною скаргою на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року. (а. с. 48-51, т.1)
Також встановлено, що при новому розгляді справи в апеляційному порядку ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року призначено справу до розгляду апеляційним судом у загальному позовному провадженні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 16 год. 30 хв. 05 вересня 
2019 року, з повідомленням учасників справи. (а. с. 148, т. 3)
Відповідно до довідки суду від 05 вересня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи відкладено на 
26 вересня 2019 року. (а. с. 151, т. 3)
Доказів про повідомлення учасників справи про розгляд справи матеріали справи не містять.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» 
№ 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Оскаржувана ухвала апеляційного суду у повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент апеляційного перегляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У справі, що переглядається, ухвалою Харківського апеляційного суду 
від 23 серпня 2019 року призначено справу до розгляду апеляційним судом у загальному позовному провадженні у приміщенні Харківського апеляційного суду з повідомленням учасників справи.
Відомості про те, що ОСОБА_2 була належним чином, у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України, повідомлена судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи, відсутні.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд не виконав вимог ЦПК України щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи та не направив їй судову повістку про розгляд справи на зазначену нею адресу, тобто не вжив усіх можливих заходів щодо належного повідомлення особи, питання належного повідомлення ОСОБА_2 суд не з`ясовував.
Частиною першою статті 6 Конвенції, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції Українита статті 6 Конвенції.
Колегія суддів також враховує доводи відзиву щодо розумних строків розгляду справи, та разом із тим, зазначає про наявність підстав для обов`язкового скасування ухвали апеляційного суду, оскільки апеляційний суд розглянув справу за відсутності особи, щодо якої не мав відомостей про вручення йому судової повістки про дату, час та місце розгляду справи, що є порушенням конституційного права на участь у судовому розгляді та вимоги статті 
6 Конвенціїщодо права особи на справедливий судовий розгляд.
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного повідомлення її про дату, час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки справу розглянуто за відсутності заявника, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року скасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                  А. А. Калараш
 
                                                                                                           І. В. Литвиненко
 
                                                                                                           Є. В. Петров
 
                                                                                                           О. С. Ткачук