Постанова
Іменем України
09 лютого 2021 року
м. Київ
судова справа № 643/2751/17
провадження № 51-3983км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого згідно з вироком Ленінського районного суду м. Харкова 
від 10 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого 
від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, частинами 1, 2 ст. 187 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 28 травня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України – на строк 4 роки;
- ч. 1 ст. 187 КК України – на строк 5 років;
- ч. 2 ст. 187 КК України – на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року у виді 1 року позбавлення волі 
й за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Вирішено питання щодо цивільних позовів і долі речових доказів у кримінальному провадженні.
За вищевказаним вироком місцевого суду  ОСОБА_6 визнано винуватим 
у тому, що він 25 січня 2017 року приблизно о 10:30, зайшовши за раніше незнайомою йому ОСОБА_7 , 1999 року народження, до під`їзду № 4 будинку 
АДРЕСА_2 , на першому поверсі біля шахти ліфта схопив її ззаду та, вимагаючи віддати належний їй мобільний телефон, завдав декілька ударів рукою в обличчя потерпілій, яка при цьому чинила опір. Надалі ОСОБА_6 дістав із кишені не встановлений під час досудового розслідування предмет, схожий на ніж, та, приставивши його до горла ОСОБА_7 , тим самим погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, заволодів мобільним телефоном потерпілої вартістю 3499 грн, завдавши їй матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 30 січня 2017 року близько 12:15, перебуваючи на алеї, розташованій уздовж вул. Ак. Павлова у м. Харкові між станціями метро «Героїв Праці» та «Студентська», побачив незнайому йому ОСОБА_8 , 2000 року народження, яка йшла зі школи додому, прослідував за нею до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 , де на сходах між першим та другим поверхами, погрожуючи їй ножем, тобто застосуванням насильства, небезпечного для життя 
і здоров`я, заволодів її мобільним телефоном вартістю 12 560 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_6 31 січня 2017 року приблизно о 02:50, зайшовши 
за незнайомою йому ОСОБА_9 , 1990 року народження, до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_4 , діючи повторно, на першому поверсі біля шахти ліфта притиснув її до стіни та вимагав належні їй гаманець 
і мобільний телефон, у зв`язку з чим потерпіла почала чинити опір. З метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_6 повалив ОСОБА_9 на підлогу та, присівши на останню, тим самим спричинивши фізичний біль 
та не завдавши тілесних ушкоджень, продовжив вимагати передати йому вказані речі. Однак ОСОБА_6 , почув кроки по сходах та, злякавшись, що його дії, спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_9 загальною вартістю 5108 грн, можуть бути припинені сторонніми особами, покинув місце вчинення злочину, 
не виконавши, таким чином, із причин, що не залежали від його волі, усіх дій, 
які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Крім того, ОСОБА_6 того ж дня приблизно о 13:20, зайшовши за незнайомою йому ОСОБА_10 , 2001 року народження, до під`їзду № 3 будинку 
АДРЕСА_5 , схопив її на першому поверсі та притиснув 
до стіни, потім дістав зі своєї кишені не встановлений під час досудового розслідування предмет, схожий на ніж, і, приставивши його до горла потерпілої, тим самим погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для її життя 
і здоров`я, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_10 вартістю 4299 грн, завдавши їй матеріальної шкоди на вказану суму. Також у зв`язку з тим, що потерпіла чинила опір, ОСОБА_6 завдав їй декілька ударів рукою по голові, заподіявши таким чином легкі тілесні ушкодження.
Крім цього, ОСОБА_6 31 січня 2017 року приблизно о 20:00, перебуваючи 
в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 118 на просп. Тракторобудівників 
у м. Харкові підійшов ззаду до незнайомої ОСОБА_11 та, піднявши із землі 
не встановлений під час досудового розслідування предмет, схожий на камінь, завдав ним потерпілій удару в голову, від чого остання впала на землю, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_6 вихопив з її руки мобільний телефон вартістю 4299 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди 
на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний суд не врахував належним чином доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість 
і всупереч ст. 419 КПК України не навів в оскаржуваному судовому рішенні мотиви, з яких відхилив ці доводи. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, частинами 1, 2 ст. 187 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам 
ст. 419 КПК України, а також призначеного покарання – ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість колегія суддів вважає безпідставними.
Так, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення 
та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція 
за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування 
та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої 
і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Статтею 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги 
без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався. 
Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, з яким погодився і апеляційний суд, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу винного, який раніше судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, а також обставину, що обтяжує покарання, – вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння, і пом`якшуючу покарання обставину, якою визнав добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . 
Взявши до уваги зазначене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку 
про необхідність визначення засудженому покарання у виді позбавлення волі 
з урахуванням положень статей 70, 71 КК України на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині призначеного 
ОСОБА_6 покарання, прокурор подав до апеляційного суду апеляційну скаргу.
Апеляційний суд, переглядаючи в апеляційному порядку кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного засудженому покарання, які аналогічні доводам у його касаційній скарзі, та обґрунтовано залишив подану скаргу без задоволення, навівши при цьому мотиви прийнятого рішення.
Постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги сторони обвинувачення ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, які були б підставами, передбаченими 
ст. 438 КПК України, для скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено, 
а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, 
який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, — без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_12                                  ОСОБА_3