Постанова
Іменем України
 
17 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/16339/19
провадження № 61-7574св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державний реєстратор прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловський Микола Сергійович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 12 грудня 2019 року у складі судді Федчишина С. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року у складі колегії суддів: 
Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - 
ТОВ «Кредитні ініціативи»), державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
 
Позов мотивовано тим, що на забезпечення виконання кредитного договору 
від 26 червня 2008 року № 0101/0608/88-157 про отримання 
ОСОБА_1 кредиту у сумі 45 000,00 доларів США, 26 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та позивачем укладено іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z-01, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру 
АДРЕСА_1 . 
 
У травні 2019 року він отримав поштою вимогу ТОВ «Кредитні ініціативи» про добровільне виселення з квартири 
АДРЕСА_1 , мотивовану тим, що указана квартира знаходиться у власності ТОВ «Кредитні ініціативи» у зв`язку із задоволенням вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
23 травня 2019 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна він дізнався, що 30 листопада 2018 року за рішенням державного реєстратора внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29245620, згідно з яким зареєстровано право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Вважав, що указане рішення державного реєстратора прийняте з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.
 
Відповідачами не виконано вимог закону про те, що для державної реєстрації права власності на майно на підставі договору іпотеки необхідно надати державному реєстратору документ, що підтверджує завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень. 
 
Крім того, проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, наслідком якої є перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя без згоди іпотекодавця, у випадку, якщо предметом іпотеки є житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника, заборонено законом.
 
ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44396687 від 30 листопада 2018року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1711134605101, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 29245620 за ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.
 
Визнано незаконним та скасовано рішення приватного державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44396687 від 30 листопада 
2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1711134605101, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 номер запису про право власності: 29245620 за ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. на користь ОСОБА_1 768,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору, в рівних частинах.
 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що позивач не отримував письмової вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання.  Крім того, спірна квартира є постійним місцем проживання позивача, яка придбана за кредитні кошти в іноземній валюті, у зв?язку із чим на неї не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» залишено без задоволення.
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
29 квітня 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц, постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц, постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 718/2468/18, постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 712/15975/17, постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 201/344/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 
№ 760/14438/15-ц(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, заявник посилається на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 127/23920//18 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року поновлено ТОВ «Кредитні ініціативи» строк на касаційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Вінницького міського суду Вінницької області.
 
Зупинено дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 12 грудня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду 
від 24 березня 2020 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
15 червня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.
 
Фактичні обставини справи 
 
26 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0101/0608/88/157, відповідно до умов якого, зі змінами та доповненнями від 28 лютого 2011 року, банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 45 000,00 доларів США на строк по 25 червня 2018 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.
 
Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі.
 
Згідно з пунктом 2.1 вказаного кредитного договору забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира 
АДРЕСА_1 .
 
При непогашені заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд (пункт 2.3 кредитного договору). 
 
Відповідно до пункту 6.1.3 кредитного договору банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до чинного законодавства та умов іпотечного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором.
 
Згідно з пунктом 9.2 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.
 
У випадку невиконання позичальником зазначеної у пункті 9.2 цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений пунктом 9.2 договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку (пунктм 9.3 кредитного договору).
 
26 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z-01, за умовами якого, з урахуванням внесення змін та доповнень 28 лютого 2011 року, в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73,5 кв. м.
 
Згідно з пунктом 12.2 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості позичальника за основним зобов`язанням, а саме: заяву про невиконання позичальником умов основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику цього договору, який після нотаріального посвідчення буде видано іпотекодержателю.
 
ОСОБА_1 з 04 березня 2011 року зареєстрований за адресою: квартира 
АДРЕСА_1 .
 
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, пунктом 1.1 якого встановлено, що відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням права вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюються на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.
 
28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами.
 
Відповідно до повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 травня 2018 року за вих № АВ/К1-217, адресованого ОСОБА_1 на адреси: 
АДРЕСА_2 та 
АДРЕСА_1 , повідомлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Разом з тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах.
 
Листом ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагало ОСОБА_1 сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 10 березня 2018 року складав                                       94 513,36 дол. США та попереджало в порядку статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку», що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек номером 1400039166943 про направлення ТОВ «Кредитні ініціативи» 
24 травня 2018 року ОСОБА_1 за адресою: 
АДРЕСА_2 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 травня 2018 року, вказане повідомлення отримано невідомою особою 04 червня 2018 року (т. 1, а. с. 191).
 
16 квітня 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на адресу: 
АДРЕСА_1 , вимогу про добровільне виселення за вих. № К/И/УСБ/Б, у якій повідомило, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банк 
30 листопада 2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44396687 
від 04 грудня 2018 року. 
 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 травня 2019 року № 167708979 вбачається, що 30 листопада 2018 року за рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» 
Козловського М. С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 29245620, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою виникнення прав власності, зокрема є: договір від 28 лютого 
2011 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору 0101/0608/88-157 від 26 червня 2008 року; поштове повідомлення 
№ 1400039166943 від 24 травня 2018 року; повідомлення про звернення стягнення № 217 від 21 травня 2018 року; іпотечний договір 
№ 0101/0608/88-157-Z-01 від 26 червня 2008 року. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
щодо неналежного повідомлення боржника про усунення порушень щодо заборгованості
 
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону «Про іпотеку»).
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
 
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
 
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.
 
У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
 
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).
 
Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року                    № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. 
 
Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. 
 
Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).
 
Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року                 № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від                     12 травня 2006 року № 211.
 
У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.
 
Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
 
Встановивши факт неотримання ОСОБА_1 повідомлення про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробили правильний висновок про наявність підстав для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44396687 від 30 листопада 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1711134605101, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 номер запису про право власності: 29245620 за ТОВ «Кредитні ініціативи». 
 
щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»
 
Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
 
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
 
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
 
Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
 
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
 
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті                       36 Закону України «Про іпотеку»).
 
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
 
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
 
Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду:                       від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження                       № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року                              № 524/10011/17.
 
З кредитного договору, укладеного між позивачем та ВАТ «Сведбанк», який було забезпечено договором іпотеки від 26 червня 2008 року, вбачається, що він наданий на споживчі цілі.
 
Судами не було встановлено, що відповідач надав докази у спростування того, що позивач використовує спірну квартиру як місце постійного проживання позивача.
 
Судами не було встановлено, що відповідач довів на підставі належних доказів, що позивач має на праві власності інше житлове приміщення.
 
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірної квартири складає 73,5 кв.м. 
 
За таких обставин, з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у нотаріуса були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем.
 
З врахуванням наведеного суди першої і апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини.
 
щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».
 
Колегія суддів вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник саме з ТОВ «Кредитні ініціативи» з приводу порушення останнім права власності позивача на нежитлове приміщення внаслідок наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , державний реєстратор прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг»                      Козловський М. С. є неналежним відповідачем. 
 
Тому у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. необхідно відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
З огляду на зазначене оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С., про скасування рішення державного реєстратора підлягають скасуванню, з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
 
У зв`язку з наведеним оскаржувані судові рішення до державного реєстратора в частині стягнення з нього судового збору підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
 
При цьому, Верховний Суд залишає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року в частині позовних вимог 
ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування запису про право власності - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича про скасування рішення державного реєстратора скасувати. 
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича про скасування рішення державного реєстратора відмовити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року в частині стягнення з державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовичасудового збору скасувати.
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування запису про право власності залишити без змін.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року у скасованих їх частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	В. М. Коротун