ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19247/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 березня 2021 року                                                                                    м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

                                                  В С Т А Н О В И В :

19.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №11721 від 01.11.2018 про відмову здійснити перерахунок пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення за призначенням пенсії, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 01.08.1980 до 07.02.2002 до пільгового стажу роботи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 07.02.2002 по 31.03.2017 до пільгового стажу роботи.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно не зараховує до пільгового стажу період зайнятості (роботи) позивача лікарем-рентгенологом із суміщенням цієї роботи з посадою завідувача рентгеновідділенням Територіального медичного об`єднання Подільського району м. Києва, а також на посаді лікаря-рентгенолога вищої кваліфікаційної категорії відділення променевої діагностики Українського науково-практичного центру ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 07.02.2002 по 31.03.2017 до пільгового стажу роботи. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення не зарахувавши до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 1, оскільки необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списках № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Між тим наявні у справі документи докази підтверджують роботу останнього на посадах, передбачених Списком №1, та зайнятість повний робочий день.
Щодо строків звернення до суду місцевий суд врахував позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в рішенні від 15.02.2018 у зразковій справі 820/6514/17.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №11721 від 01.11.2018 про відмову здійснити перерахунок пенсії, суд першої інстанції врахував відсутність будь-якого рішення пенсійного органу під номером 11721 від 01.11.2018.
ГУ ПФУ в м. Києві, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в повному обсязі, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у письмовому відзиві, що міститься в матеріалах справи. Додатково скаржник відзначає про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на те, що на даний час існує стала судова практика, яка ґрунтується на висновках та рішеннях Верховного Суду щодо того, що за загальним правилом, не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань та/або посилань скаржника на незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача щодо задоволених позовних вимог.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 07.02.2002 отримує пенсію за віком за Списком №1 відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».
Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , її загальний трудовий стаж складає 42 роки 4 місяці 10 днів (з них робота за списком №1 - 22 роки 3 місяці 0 днів).
Згідно розрахунку стажу, зараховано періоди з 01.09.1974 по 25.06.1980; з 01.08.1980 по 05.08.1981; з 06.08.1981 по 11.09.1982; з 11.10.1982 по 13.04.200 за Списком №1; з 04.05.2000 по 30.06.2000; з 01.07.2000 по 20.03.2002; з 21.03.2002 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 29.12.2006; з 30.12.2006 по 30.06.2010; з 01.07.2010 по 18.06.2012; з 19.06.2012 по 20.09.2012 за Списком №1; з 21.09.2012 по 30.09.2012; з 01.10.2012 по 30.06.2014 за Списком №1; з 01.07.2014 по 29.01.2015 за Списком №1; з 30.01.2015 по 31.01.2015; з 01.02.2015 по 28.05.2016 за Списком №1; з 29.05.2016 по 31.05.2016; з 01.06.2016 по 31.03.2017 за Списком №1.
Підставою для звернення позивача до Головного управління пенсійного фонду з проханням здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всього стажу роботи за Списком №1 стало не врахування останнім факту роботи позивача лікарем-рентгенологом із суміщенням цієї роботи з посадою завідувача рентгенвідділенням Територіального медичного об`єднання Подільського району м. Києва з 07.02.2002 по 18.06.2012 та лікарем-рентгенологом вищої кваліфікаційної категорії відділення променевої діагностики Українського науково-практичного центру ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів з 21.09.2012 по 30.09.2012, з 30.01.2015 по 31.01.2015, з 29.01.2016 по 31.01.2016, з 29.05.2016 по 31.05.2016.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2018 №78289/02/13-6674, загальний страховий стаж позивача становить 42 роки 4 місяці 10 днів, з них робота за Списком №1 - 22 роки 3 місяці 0 днів, або 772 місяці. Відповідно розрахунку стажу, за Списком №1 відповідачем зараховано періоди: з 11.10.1982 по 13.04.2000; з 19.06.2012 по 20.09.2012; з 01.10.2012 по 30.06.2014; з 01.07.2014 по 29.01.2015; з 01.02.2015 по 28.01.2016; з 01.02.2016 по 28.05.2016; з 01.06.2016 по 31.03.2017.
Разом з тим, відповідно до записів в трудовій книжці позивача:
з 01.08.1980 по 05.08.1981 зарахована на посаду лікаря-інтерна рентгенологічного відділення Житомирської обласної лікарні; 
з 06.08.1981 по 11.09.1982 зарахована на посаду лікаря-рентгенолога; 
з 10.08.1981 - завідуюча рентгенкабінетом Народицької центральної районної лікарні; 
з 11.10.1982 по 13.04.2000 зарахована на посаду лікаря-рентгенолога Поліклініки №4 Мінського районного відділу охорони здоров`я); 
з 19.06.2012 прийнята на посаду лікаря-рентгенолога вищої кваліфікаційної категорії відділення променевої діагностики Діагностичного центру розділ «Клініка», звільнена 16.03.2018 року; 
19.03.2018 зарахована на посаду лікаря рентгенологічного відділення КДЦ.
Окрім того, трудова книжка позивача містить відомості про проведення атестації її робочого місця, а саме, 31.12.1996, 30.12.2001, 11.07.2008, 05.10.2012.
Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.11.2018 №1172, виданою Подільською районною в місті Києві Державною адміністрацією Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м. Києва підтверджено те, що позивач з 04.05.2000 по 18.06.2012 зарахована на посаду лікаря-ренгенолога Центральної районної поліклініки Територіального медичного об`єднання Подільського району; з 01.07.2000 - завідуюча рентгенвідділенням поліклінічної служби, лікар-рентегнолог Центральної районної поліклініки Територіального медичного об`єднання Подільського району.
Однак, відповідачем не враховано до пільгового стажу позивача за Списком №1 усі періоди роботи, зокрема:
- з 04.05.2000 по 18.06.2012 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.11.2018 №1172, виданої Подільською районною в місті Києві Державною адміністрацією Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м. Києва;
- з 19.06.2012 по 31.03.2017, що підтверджується записами з трудової книжки позивача.
Вважаючи, відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Спірні правовідносини у даній справі стосуються не зарахування до пільгового стажу позивача періодів, в які позивач працював за сумісництвом на посаді, яка не дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII.
Приписами пункту «а» частини 2 статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон № 1788-XII) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року за № 383 (далі також - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Згідно статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку № 383 регламентовано, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі також - Порядок № 637).
В свою чергу, положеннями пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктами 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, в редакції, що діяла станом на серпень 2007 року (далі також - Порядок № 442) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (далі також - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Підпунктами 4.1 та 4.2 пункту 4 Порядку № 383 встановлено, що зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Згідно з підпунктами 4.3 та 4.5 пункту 4 вказаного Порядку у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в рішенні від 02.04.2020 у справі №683/232/17.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, з огляду на вимоги вказаних норм законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Разом з цим, суд зауважує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Зміст зазначених норм права свідчить, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи особи повний робочий день на відповідних посадах або за професіями, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками, чинними на період такої роботи.
Пенсійний орган не заперечує, що посада лікаря-рентгенолога, на якій працював позивач передбачена Списком №1 та дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Та обставина, що у цей період позивач працював за сумісництвом не спростовує права останнього на включення до пільгового стажу періоду роботи на посаді лікаря-рентгенолога зі шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №580/402/17, від 05 червня 2018 року у справі № 466/455/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а, від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6579/16-а, від 10 жовтня 2019 № 234/4585/17, від 31 жовтня 2019 у справі № 460/5271/16-а.
Між іншим, колегія суддів звертає увагу скаржника на правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо застосування строків звернення до суду у спорах стосовно призначення пенсії, викладену у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №1840/3344/18: «...відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом, що виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальних захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.»
Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Повне судове рішення складено 12.03.2021 року.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,  апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

 	
Колегія суддів:	О.В. Карпушова 	
 	Л.В. Губська 	
 	 А.Г. Степанюк