П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р.	 	Справа № 400/4310/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О..                            Дата і місце ухвалення: 19.11.2020р., м. Миколаїв                                   	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–           Лук`янчук О.В.
        
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 11.09.2020 року, винесену старшим державним виконавцем Бабенко Є.М. про накладення штрафу в розмірі 30 % від суми заборгованості, що складає 14 328,60 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем протиправно винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 30 % суми заборгованості з сплати аліментів. Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 року, який набув чинності з 28.08.2018 року, внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження" та встановлено відповідальність у вигляді штрафу за наявності заборгованості з сплати аліментів. Вказана норма почала діяти з моменту набрання чинності законом, а тому винесення постанови про накладення штрафу за період до 27.08.2018 року, є протиправним. Окрім того, на думку позивача, державним виконавцем невірно розраховано суму заборгованості, оскільки позивач регулярно сплачував аліменти та надавав відповідачу підтверджуючі документи для долучення їх до матеріалів виконавчого провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено.
Постанову про накладення штрафу ВП № 56409594, прийняту 11.09.2020р. старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабенко Євгенією Миколаївною, скасовано.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000,0 грн. (одна тисяча гривень).
Не погоджуючись з вказаним рішенням Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки ОСОБА_1 був відповідачем у цивільній справі та боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу №490/11524/17, виданого Центральний районним судом м. Миколаєва 15.03.2011р., тому справа щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року та закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ..
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.2 ст.312 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у відповідача перебуває судовий наказ № 490/11524/17, виданий 15.05.2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .
22.05.2018 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 56409594 з примусового виконання судового наказу № 490/11524/17 Центрального районного суду м. Миколаєва.
11.09.2020 року державним виконавцем Бабенко Є.М. винесено спірну постанову про накладення штрафу, відповідно до якої, у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, на позивача накладено штраф в розмірі 14 328,60 грн..
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправними дії відповідача та скасування постанови про накладення штрафу на позивача.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття відповідачем спірної постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 30 відсотків суми заборгованості з сплати аліментів, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Не вдаючись до надання правової оцінки висновкам суду першої інстанції по суті спору колегія суддів вважає, що при вирішенні спору судом першої інстанції порушено норми процесуального права. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Положеннями частини 1 статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні по примусовому виконанню судового наказу №490/11524/17, виданого Центральний районним судом м. Миколаєва 15.03.2011р.  про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ..
У ході виконавчого провадження 11.09.2011р. старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  Бабенко Євгенією Миколаївною винесено постанову про накладення штрафу, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає 14328,60 грн..
Відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 ЦПК України).
Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.
З огляду на вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 був відповідачем у цивільній справі та боржником у виконавчому провадженні з виконання судового рішення в цивільній справі про стягнення аліментів, то колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що справа щодо скасування постанови про накладення штрафу, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №340/25/19 та постанові Верховного Суду від 06 березня 2020 року у справі №640/23588/19.
За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, а також порушено норми процесуального права, тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню в порядку ст.317 КАС України, а провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 319, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року скасувати.
Провадження по справі №400/4310/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови - закрити.
Роз`яснити позивачу, що даний спір може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 11 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                                           І.Г. Ступакова
Судді:                                                                                                                       А.І. Бітов
                                                                                                                         О.В. Лук`янчук