КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2003/2021                                             

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            04 березня 2021 року                                                              м. Київ
                                                                                                              Справа № 760/10469/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,    
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Усатової І.А., 
у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОРА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп», третя особа - Київська міська рада про визнання недійсними договорів суборенди земельної ділянки, 
 
встановив:
 
У травні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «БОРА», ТОВ «Дайтона груп», третя особа: Київська міська рада, в якому просять визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:213:0038, площею 27873 кв. м. до 16.01.2022 для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, укладений 06.06.2018 року між ТОВ «БОРА» та ТОВ «Дайтона груп» (із змінами, внесеними договором про внесення змін до договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:213:0038 площею 27873 кв. м. від 13.08.2018 року).
Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).
24 вересня 2020 року представник позивача ТОВ «Дайтона груп» - Локарев К.С.  подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. 
В обґрунтування клопотання вказано, що предметом спору є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між суб`єктами господарювання - юридичними особами ТОВ «Дайтона Груп» та ТОВ «Бора». Правомочність щодо володіння, користування та розпорядження цією земельною ділянкою здійснює третя юридична особа - Київська міська рада. ТОВ «Бора» передало земельну ділянку в суборенду ТОВ «Дайтона Груп» у зв`язку з господарською діяльністю обох сторін договору. Враховуючи обґрунтування позову в частині визнання недійсним саме договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р., як похідного від договору оренди, як приватноправових відносин; юридичний статус суб`єктів (сторін) договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р.; господарські відносини між сторонами договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р.; норми ГПК України та усталену судову практику, цей судовий спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства. Зазначає, що позивачі при подачі позову про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним не дотрималися принципу підвідомчості судочинства, а тому помилково звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва, а відповідно до чинного законодавства повинні були звернутися до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року провадження у справі закрито.
 
Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Вказує, що висновок суду про підсудність даного спору господарському суду є помилковим і не відповідає положенням ГПК України, оскільки в даному випадку позивачі - фізичні особи оскаржують договір суборенди, який хоча і укладений між юридичними особами, проте оскаржується фізичними особами, які не є підприємцями, не мають жодних договірних прав чи зобов`язань за оскаржуваним договором суборенди земельної ділянки, на відміну від справи № 910/1733/18, стосовно якої винесена постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року, в якій основне зобов`язання юридичних осіб забезпечується договором поруки, стороною якого є фізична особа.
Право на оскарження договору, який порушує права позивачів, передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Разом з тим, ГПК України  не надає такого права позивачам. До зазначеного спору, який намагаються в судовому порядку вирішити позивачі, не може також застосовуватись і п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, яка передбачає підсудність господарським судам спорів щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці. Тобто спір про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між двома юридичними особами, не підсудний господарському суду, якщо позивачем виступає фізична особа, яка не є підприємцем.
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки до їх юрисдикції відносяться спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Отже, враховуючи обґрунтування позову в частині визнання недійсним саме договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р., як похідного від договору оренди, як приватноправових відносин; юридичний статус суб`єктів (сторін) договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р.; господарські відносини між сторонами договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р.; норми ГПК України та усталену судову практику, суд першої інстанції дійшов висновку, що цей судовий спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Підстави для закриття провадження в справі визначені в ст. 255 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі дії є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачами зазначено, що без будь яких законних підстав і повноважень, без наявності відповідного рішення власника земельної ділянки - Київської міської ради - самовільно і одноосібно Київським міським головою Черновецьким Л.M. 17.01.2012  було підписано  із ТОВ «Бора» новий договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:2013:0038 площею 27873 кв. м. строком на 10 років, який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.01.2012 за № 24.
 Аналогічно без будь яких законних підстав і повноважень, без наявності відповідного рішення власника земельної ділянки - Київської міської ради - самовільно і одноосібно Київським міським головою Черновецьким Л.M. 17.01.2012 року та товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» підписано договір оренди земельних ділянок кадастровий номер 8000000000:72:213:0145, 8000000000:72:213:0146 площею 27873 кв.м. на 5 років, який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.01.2012 за № 25. Термін оренди за даним договором сплив 17.01.2017 р. 
Посилаються на те, що  договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:2013:0038, укладений (зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.01.2012 за № 24) - вчинений з метою незаконного користування об`єктом права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 
Вважають, що договори оренди земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:2013:0038 площею 27873 кв. м. строком на 10 років який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.01.2012 за № 24, та договір оренди земельних ділянок кадастровий номер 8000000000:72:213:0145, 8000000000:72:213:0146 площею 27873 кв.м. на 5 років, який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.01.2012 за № 25 порушують публічний порядок і є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок передання в оренду земельної ділянки, передбачений ст. 16 Закону України «Про оренду землі» та ст. 124 ЗК України.
06.06.2018 року між ТОВ «БОРА» та ТОВ «Дайтона груп» укладено договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:213:0038 площею 27873 кв.м. до 16.01.2022 року для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно- торговельного комплексу з готелем та паркінгом.  13.08.2018 року між ТОВ «БОРА» та ТОВ «Дайтона груп» укладено договір про внесення змін до договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:213:0038 площею 27873 кв.м. 
Проте оскаржуваний договір суборенди земельної ділянки укладений безпідставно, оскільки нікчемний договір оренди земельної ділянки № 24, укладений між Київським міським головою Л. Черновецьким і ТОВ «БОРА», не є підставою для виникнення будь-яких прав та обов`язків. Договір суборенди може бути укладений лише на підставі дійсного договору оренди та є похідним від договору оренди. Оскільки договір суборенди укладений на підставі нікчемного договору оренди № 24 від 17.01.2012, який не створює жодних юридичних наслідків, договір суборенди є недійсним.
В позовній заяві позивачі зазначають, що оскаржуваний договір суборенди земельної ділянки, укладений на підставі нікчемного правочину та є наслідком укладення нікчемного правочину, є підставою для будівництва ТОВ «Дайтона груп» житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом по вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі міста Києва, зокрема, на узвозі Протасів Яр - зоні охоронюваного ландшафту, що знищить пам`ятку культурної спадщини та спотворить в цьому місці історичний ареал міста Києва.  Позивачі втратять можливість реалізовувати свої культурно-естетичні потреби через цей об`єкт.
Тобто, оскаржуваний договір суборенди земельної ділянки безпосередньо порушує права та охоронювані законом (і Конституцією) інтереси позивачів. Окрім того, позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі своїми сім`ями проживають за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 відповідно, тобто в безпосередній близькості до земельної ділянки, яка передана в суборенду та яка є зоною охоронюваного ландшафту.
Таким чином, предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер - 8000000000:72:213:0038, площею 27873 кв.м. до 16.01.2022 для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, укладений 06.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп».
 
З наявної в матеріалах справи копії договору оренди земельної ділянки від 17.01.2012, реєстровий № 24, вбачається, що між Київською міською радою (орендодавець) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» укладено договір оренди щодо земельної ділянки по вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва , розмір 27873 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, кадастровий номер - 8000000000:72:213:0038. (а.с. 16-21).
Також, з копії договору суборенди земельної ділянки від 06 червня 2018 року вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп» (суборендар) укладено договір суборенди щодо земельної ділянки по вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва , розмір 27873 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, кадастровий номер - 8000000000:72:213:0038. (а.с. 45-57).
З викладеного вбачається, позивачі не є стороною оскаржуваного правочину (договору суборенди). Отже, відносини між відповідачами ТОВ «Бора» та ТОВ «Дайтона Груп» є правовідносинами двох юридичних осіб щодо суборенди земельної ділянки, що виникла на підставі договору оренди, укладеного між ТОВ «Бора» та Київською міською радою.  Повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою належать Київській міській раді.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, який  було укладено між юридичними особами,  підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.    
 
Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку позивачі - фізичні особи оскаржують договір суборенди, який хоча і укладений між юридичними особами, проте оскаржується фізичними особами, які не є підприємцями, та не мають жодних договірних прав чи зобов`язань за оскаржуваним договором суборенди земельної ділянки, тому даний спір не належить до спору господарської юрисдикції, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи порушення своїх прав відповідачами  ТОВ «Бора», ТОВ «Дайтона Груп», позивачі посилаються на порушення їх конституційних прав на користування пам`яткою культурної спадщини, оскільки земельна ділянка, що є зоною охоронюваного ландшафту, використовується позивачами  для проведення особистого дозвілля, задоволення естетичних потреб.
Разом з тим, підставою для визнання зазначеного договору суборенди земельної ділянки недійсним позивачі визначають ст. 215, 216,  228 ЦК  України, як правочин, що порушує публічний порядок, посилаючись на те, що договори оренди земельної ділянки та суборенди були укладені з метою незаконного заволодіння земельними ділянками, які є власністю територіальної громади та є зоною охоронюваного ландшафту, в межах яких встановлюється спеціальний режим їх використання. Оскаржуваний договір суборенди земельної ділянки є підставою для здійснення будівництва ТОВ «Дайтона Груп» житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом по вул. М. Амосова у м. Києві .
Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Згідно статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).
Разом із цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Пунктом 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України регламентовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. (ч. 1, ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка  була передана в оренду Київською міською радою ТОВ «Бора», яке в свою чергу уклало договір суборенди земельної ділянки з ТОВ «Дайтона Груп» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу. 
Таким чином, оскільки даний спір виник щодо правочину (договору суборенди)  у господарській діяльності, сторонами якого є юридичні особи, то в даному випадку склад учасників справи - сторін у справі (позивач фізична особа або фізична особа-підприємець) не має вирішального значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду цієї справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана  є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування не має, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.  
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.  
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року - залишити без змін.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

   Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.