П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  600/1012/20-а 
Головуючий у І інстанції:  Кушнір В.О. 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
21 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника Кіцманської місцевої прокуратури  Чернівецькій області  Шевчука Павла Васильовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до керівника Кіцманської місцевої прокуратури  Чернівецькій області  Шевчука Павла Васильовича (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області Шевчука Павла Васильовича щодо ненадання витребуваної публічної інформації на запит 09.07.2020 або відмови в наданні такої інформації у зв`язку з її відсутністю у відповідача;
- зобов`язати керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області Шевчука Павла Васильовича, надати публічну інформацію у відповідності до запиту 09.07.2020 або відмовити в наданні такої інформації у зв`язку з її відсутністю у відповідача.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 17.09.2020 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що враховуючи обставини відсутності будь-яких перевірок з приводу порушеного у запиті питання щодо дат (коли саме були проведені) прокурорських перевірок законності прийняття процесуального рішення слідчим ОСОБА_2 , у вигляді постанови від 27.08.2013 про оголошення ОСОБА_1 в розшук, - в межах наглядового провадження за кримінальним провадженням №42013270240000007, а також надіслати копії документів створених в результаті таких перевірок, а відтак і документів, створених в результаті таких перевірок, відповідачем надано обґрунтовану відповідь на запит. Крім того, така відповідь надана у строк, встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що у відповіді, наданій відповідачем не вказані дати проведених прокурором перевірок (якщо такі мали місце) та не додані копії документів, які були результатом таких перевірок. 
Вважає, що надавши відповідь на звернення, але не надавши в цій відповіді витребувану інформацію - відповідач проявив бездіяльність, що порушила його законне право на отримання запитуваної інформації, або отримання відмови у задоволені запиту на інформацію.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що у листі Кіцманської місцевої прокуратури №89-198-15 від 14.07.2020р. міститься вичерпна відповідь на запит позивача. Звертає увагу на те, що спір не є публічно-правовим, а оскільки оскарження дій прокуратури пов`язані з реалізацією органом прокуратури своїх кримінально-процесуальних повноважень, то судовий захист прав позивача повинен вирішуватись в рамках кримінального процесу за правилами КПК України. 
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 09.07.2020 звернувся до керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецькій області Шевчука Павла Васильовича із запитом, у якому зазначив, що у провадженні СВ Заставнівського відділення поліції Кіцманського ВП ГУНП України в Чернівецькій області перебуває кримінальне провадження N742013270240000007 від 15.04.2013 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.191 КК України, в якому сторона обвинувачення вважає його підозрюваним. У запиті позивач просив надати інформацію щодо дат (коли саме були проведені) прокурорських перевірок законності прийняття процесуального рішення слідчим ОСОБА_2 , у вигляді постанови від 27.08.2013 про оголошення ОСОБА_1 в розшук, - в межах наглядового провадження за кримінальним провадженням №42013270240000007, а також надіслати копії документів створених в результаті таких перевірок. У випадку відсутності фактів таких перевірок, позивач просив відмовити у наданні запитуваної інформації саме з цієї підстави.
У відповіді від 14.07.2020р. №8.9-198-15, наданій відповідачем на запит ОСОБА_1 , керівник Кіцманської місцевої прокуратури зазначив, що за наслідками розгляду запиту, встановлено, що у провадженні СВ Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області перебувають матеріали кримінального провадження №42013270240000007 від 15.04.2013 та ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 КК України. У зв`язку з цим, у Кіцманській місцевій прокуратурі знаходяться матеріали наглядового провадження, в якому міститься 8 (вісім) клопотань ОСОБА_1 (звернень) щодо скасування постанови слідчого про оголошення його у розшук. Так, у зазначеному наглядовому провадженні жодних додаткових матеріалів перевірок (висновків, довідок, пояснень та інших), окрім його заяв (клопотань), із вказаних питань, а також документів, які йому направлялись за результатами їх розгляду (відповідей чи постанов про відмову у задоволенні клопотань) - немає.
Позивач вважає що відповідачем допущено протиправну бездіяльність при розгляді його запиту, що полягає у ненаданні витребуваної публічної інформації на запит від 09.07.2020 або відмови в наданні такої інформації у зв`язку з її відсутністю у відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до   ст. 34 Конституції України   кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес визначає   Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI   (далі - Закон № 2939-VI).
Статтею 10 Закону № 2939-VI    визначено, що кожна особа має право:
1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;
2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;
3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;
4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;
5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.
Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.
Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.
Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (ч. 3 ст. 23 Закону 2939-VI).
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
В свою чергу, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до приписів п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; тощо.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, які він повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Слід звернути увагу, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до ч. 1 ст.1 Кримінально процесуального кодексу України (далі – КПК України) порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленному КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.
Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 303 КПК визначено порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, зокрема, підозрюваним, його захисником чи законним представником, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно ч. 2 цієї статті визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Приписами ч. 1 ст. 42 КПК України визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
При цьому, колегія суддів наголошує, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС).
Як встановлено судом першої інстанції 09.07.2020 позивач відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецькій області Шевчук Павло Васильович із запитом, в якому просив надати інформацію щодо дат (коли саме були проведені) прокурорських перевірок законності прийняття процесуального рішення слідчим ОСОБА_2 , у вигляді постанови від 27.08.2013 про оголошення ОСОБА_1 в розшук, - в межах наглядового провадження за кримінальним провадженням №42013270240000007, а також надіслати копії документів створених в результаті таких перевірок.
14.07.2020 відповідач надав відповідь, оформлену листом №8.9-1.98-15, в якій зазначив, що в матеріалах наглядового провадження міститься 8 (вісім) клопотань ОСОБА_1 (звернень) щодо скасування постанови слідчого про оголошення його у розшук. При цьому, у наглядовому провадженні жодних додаткових матеріалів перевірок (висновків, довідок, пояснень та інших), окрім його заяв (клопотань), із вказаних питань, а також документів, які йому направлялись за результатами їх розгляду (відповідей чи постанов про відмову у задоволенні клопотань) - немає.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу-підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.
Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб органів міліції, прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.
У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп також зазначено, що правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.
Відповідно до частини 1 статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що саме на такий порядок оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування вказала Велика Палата Верховного суду у постанові від 11.12.2019 року по справі №645/314/17, зокрема констатувала, що особа, яка вважає свої права порушеними, має право оскаржити дії чи бездіяльність органів досудового розслідування за правилами КПК України.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що спір, з метою вирішення якого позивач звернувсь до суду, виник у зв`язку із підозрою його у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України.
З огляду на наведені мотиви колегія суддів вважає, що в обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин, їх змістом та суб`єктним складом, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального й процесуального права та дійшов хибного й необґрунтованого висновку про поширення юрисдикції адміністративного суду на позовні вимоги ОСОБА_1 , зазначені у позовній заяві.
Тобто, даний позов спрямований на захист прав позивача в межах кримінального провадження, а не публічно-правових відносинах, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.
З аналізу вказаних норм права встановлено, що суд першої інстанції наведеного не врахував та розглянув справу за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, роз`яснивши позивачеві право на звернення з позовом до суду кримінальної юрисдикції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до керівника Кіцманської місцевої прокуратури  Чернівецькій області  Шевчука Павла Васильовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.