П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4387/19	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,
секретар – Недашковська Я.О.,

за участю:  представника апелянта  - Костюкова Д.І.
                   представника  позивача  - Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року по справі № 400/4387/19 за позовом фермерського господарства "Сана" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2013 року фермерське господарство "Сана" звернулось з адміністративним позовом, у якому просив :
-  визнати протиправним та скасувати наказ про проведення перевірки Очаківської ДПІ  Миколаївської області ДПС (правонаступник - Головне управління ДПС у Миколаївській області) від 30.04.2013 № 250;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.06.2013 № 0000362200.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства була проведена ДПІ неправомірно, до закінчення десятиденного строку на надання відповіді позивачем на обов`язковий запит ДПІ від 18.04.2013, а відтак, винесення наказу про призначення перевірки від 30.04.2013 на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України є неправомірним, та такий, належить скасуванню. Крім того, на думку позивача, перевіряючі дійшли хибних висновків стосовно того факту, що відсутність реєстрації договорів оренди землі позбавляє позивача права включати до обсягу реалізованої продукції, вирощеної на власних або орендованих потужностях (землях) вартість продукції, яка є базою для нарахування ПДВ у розмірі 109 207,00 грн. Оскільки п. 209.11 ст. 209 ПК України встановлені вичерпні умови, за яких підприємство втрачає право на застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, і така підстава як відсутність реєстрації договорів оренди землі у зазначеній нормі відсутня. На підставі вищевикладених підстав позивач вважає, що податкове повідомлення рішення від 11.06.2013 року № 0000362200 винесено ДПІ неправомірно та належить скасуванню.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що в ході проведення позапланової перевірки позивача не підтверджено факт вирощування  позивачем  сільськогосподарської продукції  на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах. 

Рух справи.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 05.02.2014 позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 11.06.2013 № 0000362200. У задоволенні іншої частині позову відмовив.
Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.03.2016 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 залишив без змін.
Очаківська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Верховний Суд постановою від 19.11.2019 касаційну скаргу Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнив частково.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 у справі  № 814/5034/13-а в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.06.2013 № 0000362200 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 162669 грн. за основним платежем та 40667 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - скасував.
Справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 06 жовтня 2020 року позов Фермерського господарства "Сана" до Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнив. 
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.06.2013 № 0000362200 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 162 669 грн за основним платежем та 40 667 грн за штрафними                      (фінансовими) санкціями.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом першої інстанції не взято до уваги, що надані позивачем документи не підпадають під поняття належних та допустимих доказів в розумінні положень КАС України, оскільки на момент проведення перевірки не були надані, крім того, адміністративна справа розглядається з 2013 року, протягом усього часу розгляду також їх не було надано;
- судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що сільськогосподарська продукція ФГ «Сана» не вирощена на власних або орендованих у встановленому Законом України «Про оренду землі» від 06.10.98 №161 -XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядку сільськогосподарських угіддях.
У судовому засіданні  представник Головного управління ДПС у Миколаївській області  просив задовольнити  апеляційну скаргу. Доводи  в обґрунтування   вимог апеляційної скарги суду не вдалось отримати внаслідок технічних проблем з відеозв`язком, що підтверджується  відповідним актом № 34  від 19.01.2021 ( а.с. 246, т.3).
Водночас,  з урахуванням  строків розгляду справи (позов подано у грудні 2013) , наявності письмових правових  позицій  податкового органу, котрі містяться у матеріалах справи   та змісту  апеляційної скарги  суд вважає, що  апелянт скористався  своїм правом  висловити правову позицію суді, а тому, враховуючи  позицію представника позивача  та приписи частини 4 статі 195  КАС України, пункту 5 розділу І  Порядку роботи  з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засіданні в адміністративному, цивільному та господарському процесах  за участі сторін поза межами приміщення суд  суду, затвердженого  наказом Державної судової  адміністрації  України  від 23.04.2020 № 196,  суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи.
Представник позивача просив  відмовити у задоволені апеляційної скарги  з підстав,  наведених  у запереченнях  до апеляційної скарги.   
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Фермерське господарство "Сана" зареєстроване в якості юридичної особи 19.02.1996. Основними видами діяльності ФГ є  вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
На підставі наказу № 250 від 30.04.2013, ДПІ з 16.05.2013 по 28.05.2013 було проведено позапланову невиїзну перевірку фермерського господарства “Сана” з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2013. 
В ході проведення перевірки  податківці дійшли висновку про  порушення позивачем ст. 6, 18, 20 Закону України “Про оренду землі” а саме, використання ФГ “Сана” земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції без укладання договорів оренди та їх державної реєстрації, неправомірне застосування податкової пільги, і як наслідок, заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, за вересень 2012 року на суму 109 207,00 грн.; помилкове заповнення р. 16 Декларації з ПДВ (скороченої) за вересень 2012 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2012 року на суму 53 462,00 грн., про що було складено акт № 136/22/23396940 від 30.05.2013.
На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення № 0000362200 від 11.06.2013, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 203 336,00 грн., з яких 162 669,00 грн. – сума основного зобов`язання, 40 667,00 грн. – штрафні (фінансові) санкції.
Висновки податківців ґрунтуються на тому, що позивачем в ході проведення перевірки не надано договори оренди земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва, оформлені належним чином, були надані лише довідки від 23.01.2013 року № 76/01/11, згідно яких площа земельних угідь, що обробляється, становить: договори оренди – 20,98 га; зареєстровано 66 договорів оренди земля з фізичними особами – 382,75 га. На думку відповідача, відсутність догорів оренди земельних ділянок, зареєстрованих відповідно до законодавства, позбавляє позивача права на застосування спеціального режиму оподаткування.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується наданими позивачем копіями договорів оренди та інших правовстановлюючих документів (акти), що  підтверджує наявність у позивача  орендованих та власних  земель загальною площею 472,75 га.
За таких обставин  податкове повідомлення - рішення від 11.06.2013 № 0000362200 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість є протиправним. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового Кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пункту 301.1 статті 301 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками фіксованого сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Водночас об`єктом оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком згідно з пунктом 302.1 статті 302 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.
Порядок набуття та підтвердження статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку встановлено статтею 308 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за змістом якої для набуття або підтвердження статусу платника цього податку особа має подати, зокрема, відомості (довідку) про земельні ділянки із зазначенням кожного документа, який встановлює право власності/користування кожною земельною ділянкою.
В той же час, законодавчо не встановлено вимоги про мінімальну кількість земельних ділянок, які належать на праві власності чи знаходяться в користуванні платника фіксованого сільськогосподарського податку.
Також, вказана особа повинна підтвердити дотримання встановленого статтею 301 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) критерію щодо мінімальної частки сільськогосподарського товаровиробництва - частка сільськогосподарського товаровиробництва повинна перевищувати 75 відсотків загального обсягу доходів сільськогосподарського товаровиробника.
Для визначення зазначеної частки сільськогосподарського товаровиробництва враховуються доходи від реалізації продукції рослинництва, яка вироблена (вирощена) на угіддях, що належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування.
Згідно з підпунктом 14.1.233 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарськими угіддями є рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги.
Відповідно, сільськогосподарські угіддя знаходяться на земельних ділянках сільськогосподарського призначення.
Підпунктом 14.1.77 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що землі сільськогосподарського призначення для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу – це землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції.
За змістом пункту 308.4 статті 308 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для розрахунку доходів від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва як таких, що можуть враховуватись при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва, можуть включатись доходи від продажу продукції рослинництва, вирощеної (виробленої) на сільськогосподарських угіддях, що знаходяться у користуванні особи.
Оцінюючи докази у цій справі в частині вимог постанови Верховного Суду від 05.02.2014 по цій справі суд першої інстанції встановив наступні обставини.
На підтвердження того, що сільськогосподарська продукція  ФГ "Сана"  вирощена  на власних або орендованих  у встановленому Законом України "Про  оренду землі" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) порядку сільськогосподарських угіддях позивачем надані: копії договорів оренди; копії державних актів на право приватної власності на землю; копії виписок банку, що підтверджують оплату вартості сировини та матеріалів, що були використані під час вирощування сільськогосподарської продукції; копії документів, що підтверджують  право власності або користування рухомим та нерухомим майном , що використовувалось під час  вирощування с/продукції; копії документів, що підтверджують наявність трудових ресурсів, задіяних під час вирощування сільськогосподарської продукції;  копії товарно-транспортних накладних, що підтверджують перевезення  сільськогосподарської продукції при здійсненні продажу; Довідка  відділу Держкомзему у Очаківському районі  Миколаївської області  від 20.01.2011 №115/01-17; статистична та фінансова звітність ФГ "Сана" за 2011 та 2012 роки, відомості, що підтверджують  факт виплати  орендної плати власникам земельних ділянок за 2012 рік, тощо (а.с. 32-250, том 2; а.с. 1-33, 70-114, 127-145  том 3).
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, на запит суду надані копії статистичної звітності  за формою № 4-сг (річна) "Посівні площі сільськогосподарських культур" під урожай 2011 та 2012 року  підтверджують факт  проведення посівів позивачем. Також, позивачем надані докази понесення ним витрат під час вирощування сільськогосподарської продукції, а також витрати щодо орендної плати.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у будь-якому випадку ФГ "Сана" є суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 100193941 від 01.01.2009р. Свідоцтво про застосування податкового спеціального режиму з моменту видачі по теперішній час контролюючим органом ДПІ не скасовувалось.
Аргументом на користь вищевказаного є належним чином завірені копії договорів оренди землі, зареєстровані  у встановленому законом (на час виникнення  спірних правовідносин) порядку, а саме у Відділі Держкомзему у Миколаївському районі Миколаївської області, Відділі Держкомзему у Очаківському районі Миколаївської області про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи ( а.с.  32-250, том 2, а.с. 1-33 , том 3).
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про те,  що в даному випадку не підтверджено   факт вирощування  позивачем  сільськогосподарської продукції  на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги з того приводу, що судом першої інстанції не взято до уваги, що надані позивачем документи не підпадають під поняття належних та допустимих доказів в розумінні положень КАС України, оскільки на момент проведення перевірки не були надані, крім того, адміністративна справа розглядається з 2013 року, протягом усього часу розгляду також їх не було надано, з огляду на наступне.
В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 815/986/16 (№ К/9901/35533/18) зазначено:
«...принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази"
Також у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 по справі № 814/115/16 зазначається про таке:
"У своїй касаційній скарзі Товариство зазначає, що норми статті 44 ПК України лише визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.
Водночас, без належного дослідження судом первинних документів, які долучено позивачем до матеріалів справи, не може бути обґрунтованою підставою для висновку про заниження платником податків грошових зобов`язань та винесення обґрунтованого та законного рішення у справі.
Принцип всебічності з`ясування обставин вимагає від суду надати правову оцінку кожному доводу, а у випадку неприйняття - навести відповідні аргументи".
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що сільськогосподарська продукція ФГ «Сана» не вирощена на власних або орендованих у встановленому Законом України «Про оренду землі» від 06.10.98 №161 -XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядку сільськогосподарських угіддях, спростовуються матеріалами справи (а.с. 32-250, том 2; а.с. 1-33, 70-114, 127-145  том 3).
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, колегія суддів виходить з такого, що всі аргументи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фермерського господарства "Сана" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року по справі № 400/4387/19 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
             Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 20 січня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Федусик А.Г.