Постанова
Іменем України                            
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 1312/5330/12
 
провадження № 61-14206св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар»,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду 
м. Львова від 17 лютого 2020 року у складі судді Стрепка Н. Л. та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року 
у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст заяви 
У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - ТОВ «ФК «Авістар») звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому листі.
Заява мотивована тим, що 28 березня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , з метою погашення заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року 
№ FK52611 перед Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк» 
(далі - ПАТ «Фольксбанк»). На підставі вищезазначеного рішення Личаківський районний суд м. Львова 22 серпня 2013 року видав виконавчий лист, який не пред`явлено до виконання. 
Зазначало, що 06 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»), яке є правонаступником 
ПАТ «Фольксбанк», та ТОВ «ФК «Авістар» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № FK52611 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівького міського нотаріального округу Государською Н. В. 29 вересня 2008 року № 2641, предметом якого 
є будинок та земельна ділянка за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Вказувало, що датою відступлення права вимоги є дата повного виконання новим кредитором обов`язку зі сплати вартості прав вимоги. 
ТОВ «ФК «Авістар» виконало обов`язок зі сплати вартості прав вимоги 
у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 06 вересня 2016 року № 295, у результаті чого набуло всіх прав та обов`язків кредитора. 
Ураховуючи зазначене, ТОВ «ФК «Авістар» просило суд замінити стягувача - ПАТ «Фольксбанк», після зміни назви - ПАТ «ВіЕс Банк», на його правонаступника - ТОВ «ФК «Авістар» у виконавчому листі 
№ 2/463/349/13, виданому Личаківським районним судом м. Львова 
22 серпня 2013 року.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року заяву ТОВ «ФК «Авістар» задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Фольксбанк» (після зміни назви - ПАТ «ВіЕс Банк») на його правонаступника - ТОВ «ФК «Авістар» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова 
у цивільній справі № 2/463/349/13 від 28 березня 2013 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні 
в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому, оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то у разі вибуття однієї із сторін заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Таким чином, уклавши договір про відступлення права вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» (попередня назва - ПАТ «Фольксбанк») відступило ТОВ «Авістар» право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 
2008 року № FK52611 та договором іпотеки від 29 вересня 2008 року № 2641, що є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року  змінено, зазначено в абзаці другому резолютивної ухвали «у виконавчому листі від 22 серпня 2013 року № 2/463/349/13, виданому Личаківським районним судом м. Львова на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року у цивільній справі № 2/463/349/13» замість «у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова у цивільній справі № 2/463/349/13 від 28 березня 2013 року».
У решті ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого                2020 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що ПАТ «ВіЕс Банк» (попередня назва - ПАТ «Фольксбанк»),  уклавши договори про відступлення права вимоги, відступило ТОВ «Авістар» право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № FK52611 та договором іпотеки від 29 вересня 2008 року № 2641, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви 
ТОВ «ФК «Авістар» та необхідність заміни стягувача у виконавчому листі 
від 22 серпня 2013 року № 2/463/349/13, виданому Личаківським районним судом м. Львова, однак апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова 
від 28 березня 2013 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що таке виконавче провадження відкрито взагалі. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та закрити провадження у справі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано того, що виконання судового рішення, яке набрало законної сили обмежено встановленими у законі строками. Зазначає, що відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на 2013 рік) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом одного року, крім посвідчень комісії по трудових спорах, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення та постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення - протягом трьох місяців. Вказує, що 
у листах, виданих Личаківським районним судом м. Львова, вказано термін пред`явлення до виконання - один рік.
Суди попередніх інстанцій не врахували того, що виконавчий лист був виданий 22 серпня 2013 року, з моменту розгляду заяви ТОВ «ФК «Авістар» закінчився строк виконавчої давності як рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року, так і виданих на його виконання виконавчих документів.
Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що договір відступлення права вимоги від 06 вересня 2016 року є договором факторингу, а не оплатним договором відступлення права вимоги, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти 
у розпорядження другої сторони за плату. 
Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що судом порушено норми процесуального права.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року (справа № 2/463/349/13) позов ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», Личаківська районна адміністрація, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок 
АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 та на земельну ділянку, площею 0,0630 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечено право ПАТ «Фольксбанк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу, 
а кошти одержані від реалізації скеровано для задоволення його вимог за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № KF52611 в розмірі 95 482,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України становить 763 192,42 грн. 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року залишено без змін.
22 серпня 2013 року на виконання вказаного рішення суду Личаківським районним судом м. Львова видано два виконавчих листи від 22 серпня 
2013 року з терміном пред`явлення до виконання 1 (один) рік, які отримані представником ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується особистою розпискою (а.с. 137, т. 1).
06 вересня 2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк», який є правонаступником 
ПАТ «Фольксбанк», та ТОВ «ФК «Авістар» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № KF52611. Заборгованість за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги становить 103 663,23 дол. США, з яких: 
87 393,10 дол. США - заборгованість за кредитом, 16 270,13 дол. США - заборгованість за процентами.
Того ж дня, між тими ж сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого ПАТ «ВіЕс Банк» відступив ТОВ «ФК «Авістар» право вимоги за договором іпотеки від 26 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк», який є правонаступником ПАТ «Фольксбанк», та ОСОБА_1 , на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KF 52611 від 26 вересня 2008 року, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_3 , та земельна ділянка площею 0,0630 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
07 березня 2017 року ТОВ «ФК «Авістар» звернулося до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про зміну позивача у судовому провадженні.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2017 року заяву ТОВ «ФК «Авістар» задоволено та змінено позивача 
ПАТ «Фольксбанк» його правонаступником «ТОВ «ФК «Авістар».
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2017 року скасовано 
та постановлено нову, якою в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Авістар» про заміну позивача у судовому провадженні у цивільній справі за позовом 
ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «КБ «Хрещатик», Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 29 травня 2019 року у справі № 1312/5330/12 касаційну скаргу ТОВ «ФК «Авістар» залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року залишено без змін (провадження № 61-39119св18).
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скаргаОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно з частиною п`ятою статті 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях за волевиявленням сторін (відступлення права вимоги) 
є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК Українита частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України). 
Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року (справа № 2/463/349/13) позов ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «КБ «Хрещатик», Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок 
АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , та на земельну ділянку площею 0,0630 га за тією ж адресою, що належить ОСОБА_1 
22 серпня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року видано два виконавчі листи з терміном пред`явлення до виконання - один рік, які отримані ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 137, т. 1).
06 вересня 2016 року між ПАТ «Фольксбанк» та ТОВ «ФК «Авістар» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № KF52611. Заборгованість за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги становить 103 663,23 дол. США, з яких: 87 393,10 дол. США - заборгованість за кредитом, 16 270,13 дол. США - заборгованість за процентами.
Того ж дня, між тими ж сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого ПАТ «ВіЕс Банк» відступив ТОВ «ФК «Авістар» право вимоги за договором іпотеки від 26 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк», який є правонаступником ПАТ «Фольксбанк», та ОСОБА_1 , на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KF52611 від 26 вересня 2008 року, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_3 , та земельна ділянка, площею 0,0630 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд, встановивши, що ПАТ «ВіЕс Банк» (попередня назва - 
ПАТ «Фольксбанк»), уклавши договір про відступлення права вимоги, відступило ТОВ «Авістар» право вимоги за кредитним договором 
від 26 вересня 2008 року № FK52611 та договором іпотеки від 29 вересня 2008 року № 2641, а у матеріалах справи відсутні докази про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 22 серпня 2013 року на виконання рішення Личаківського районного суду від 28 березня 2013 року, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для заміни сторони 
у виконавчому листі. 
При цьому апеляційний суд правильно не погодився з висновками суду першої інстанції про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки ТОВ «ФК «Авістар», звертаючись до суду із цією заявою, просило суд замінити стягувача - ПАТ «Фольксбанк» (після зміни назви - 
ПАТ «ВіЕс Банк») на його правонаступника - ТОВ «ФК «Авістар» 
у виконавчому листі № 2/463/349/13, виданому Личаківським районним судом м. Львова 22 серпня 2013 року.
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним 
у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що виконавчий лист був виданий 22 серпня 2013 року, з моменту розгляду заяви ТОВ «ФК «Авістар» закінчився строк виконання рішення як рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року, так і виданих на його виконання виконавчих документів, не заслуговують на увагу, оскільки питання щодо перевірки строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вирішується державним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження.
Посилання заявника на те, що між ПАТ «ВіЕс Банк», який 
є правонаступником ПАТ «Фольксбанк», і ТОВ «ФК «Авістар» насправді укладено не договір відступлення права вимоги, а договір факторингу, 
є безпідставним з огляду на положення статті 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, при цьому зазначене не 
є предметом розгляду в цій справі.
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу  вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку 
з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року 
у незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк