УХВАЛА
29 березня 2021 року 
Київ
справа №580/1241/19
адміністративне провадження №К/9901/21828/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
розглянувши клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору у справі №580/1241/19 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський", в якому просила суд:
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві неотриману вигоду (упущену вигоду) у розмірі тринадцяти відсотків річних на суму 45 572,04 грн;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві інфляційні витрати в сумі 49 116, 48 грн;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві три відсотки річних від простроченої суми у сумі 10 511,00 грн;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві моральну шкоду в сумі 200 000, 00 грн.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  09 липня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Постановою Верховного Суду від 16 березня 2020 року касаційну скаргу                    ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року скасовано та направлено справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.
18 січня 2021 року для вирішення питання про повернення судового збору Судом витребувано справу №580/1241/19.
10 лютого 2021 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла справа №580/1241/19.
В обґрунтування клопотання про повернення сплаченого судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
З огляду на такі доводи колегія суддів зазначає наступне.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», який установлює права споживачів, який визначає механізм їхнього захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України).
Згідно із ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22).
Тобто в контексті вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їхнім виконавцем, який відповідає за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі  ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім того, у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц Велика Палата Верховного Суду встановила, що при зверненні до суду з позовом про стягнення з Фонду майнової відповідальності за договором банківського вкладу позивач як споживач фінансових послуг звільняється від сплати судового збору за    ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не тільки при поданні позовної заяви, а й на наступних стадіях процесу.
З огляду на це вкладник (споживач фінансових послуг), звертаючись до суду з позовом до банку (виконавця фінансових послуг) за захистом своїх порушених прав, зокрема, через неналежне виконання договору банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Суд зауважує, що дія наведеної норми поширюється також і на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат від шкодувань за вкладами на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 817/649/16.
З цих міркувань Суд доходить висновку, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі в сумі 1921,00 грн, що підтверджується квитанцією від 19 серпня 2019 року №ПН566 (том 2 а.с. 40).
Враховуючи, що позивачем за подання касаційної скарги у цій справі сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом клопотання про повернення судового збору підлягає задоволенню, а сплачений судовий збір - поверненню особі, яка його сплатила.
Керуючись статтею 132 КАС України, статтею 7 Закону України "Про судовий збір",
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору задовольнити.
Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню), що був сплачений згідно з квитанцією від  19 серпня 2019 року №ПН566,    яка знаходиться у матеріалах справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                   І.В. Желєзний
Судді                                                                                                        Я.О. Берназюк                                 
                                                                                                                                                                  Н.В. Коваленко