ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2021 року                              м.Дніпро                             Справа №  908/1691/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В.
судді:  Кузнецова І.Л.,  Кощеєв І.М.
Секретар судового засідання Григоренко А.А.

Представники сторін:
від позивача: Карюк Д. О., посвідчення №053227  від 08.07.2019 р.,  прокурор;
представники інших сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги   Фермерського господарства “ПОЗНЯК АГРО” на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 (суддя Науменко А.О., повне рішення складено 11.09.2020 та набрало  законної сили – 02.10.2020р.) у справі №908/1691/19

за позовом Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 50/57)
до відповідача-1 Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)
до відповідача-2 Фермерського господарства “ПОЗНЯК АГРО” (70037, Запорізька область, Вільнянський район, с. Вільногрушівське, вул. Набережна, 35)
про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
В липні 2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Фермерського господарства "Сенів"      про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Токмацькою місцевою прокуратурою Запорізької області під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді за результатами опрацювання Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено факт надання Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру) земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення розташованої на території Вільнянського району в оренду з порушенням вимог земельного законодавства. Відповідач 1 при винесенні наказу від 05.07.2016 щодо передачі ОСОБА_1 земельної ділянки державної власності в користування, належним чином не пересвідчився в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього на момент передачі земельної ділянки вже двох фермерських господарств, а також врахування попередньо наданих декількох земельних ділянок з аналогічним цільовим призначенням. Громадянин право на отримання земельної ділянки державної або комунальної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України по справах №№ 922/4817/13, 6-248цс16, 6-2902це15, Верховного Суду у справі № 314/3881/15 від 14.11.2018. На момент прийняття оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 вже реалізував своє право на пільгове отримання земельної ділянки державної власності у користування для ведення фермерського господарства (отримавши 7 земельних ділянок). З огляду на вищевикладене, наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області №8-1860/15-16-СГ від 05.07.2016 суперечить вимогам ст.ст. 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», прийнятий з порушенням ст. 123, ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України тому підлягає визнанню судом незаконними та скасуванню. Спірний договір оренди землі від 06.09.2017 є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, ст.ст. 1, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», тому останній підлягає визнанню судом недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі № 908/1691/19 позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасувано наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області 8-1860/15-16-СГ від 05.07.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду». Визнано недійсним договір оренди землі № б/н від 06.09.2017, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_1 , на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про інше речове право №22684272 щодо оренди земельної ділянки площею 18,4200 га, кадастровий номер 2321582500:02:002:0025, що розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту. Зобов`язано Фермерське господарство «ПОЗНЯК АГРО» (ідентифікаційний номер юридичної особи 34407933; вул. Набережна, 35, с. Вільногрушівське, Вільнянський район, Запорізька область, 70037) повернути земельну ділянку площею 18,4200 га, кадастровий номер 2321582500:02:002:0025, що розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (ЄДРПОУ 39820689; вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69059). Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (ідентифікаційний номер юридичної особи 39820689; вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095) на користь Прокуратури Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, юридична адреса: вул. Матросова 29а, м. Запоріжжя, 69057, розрахунковий рахунок № 35217095000271, код класифікації видатків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Прокуратура Запорізької області, ЄДРПОУ 02909973) судовий збір у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. Стягнуто з Фермерського господарства «ПОЗНЯК АГРО» (ідентифікаційний код юридичної особи 34407933; вул. Набережна, 35, с. Вільногрушівське, Вільнянський район, Запорізька область, 70037) на користь Прокуратури Запорізької області в особі Токмацької місцевої прокуратури (вул. Шевченка, буд. 50/57, м. Токмак, 71701, розрахунковий рахунок № 35217095000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ідентифікаційний код юридичної особи: 02909973) судовий збір у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп.
          Рішення мотивовано тим, що Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області при винесені спірних наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 було порушено порядок, визначений Законом № 973-IV щодо надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, що згідно з ст. 152 ЗК України, ст.ст. 21, 393 ЦК України є підставою для визнання їх незаконними (недійсними) та скасування, а також, виходячи з приписів ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України для визнання недійсним спірного договору оренди землі, яка була передана в оренду з порушенням вимог чинного законодавства та повернення землі державі в особі органу уповноваженого здійснювати розпорядження землею державної форми власності.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Фермерське господарство ПОЗНЯК АГРО звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/1691/19 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що не визначеним є позивач у справі, він взагалі не зазначений у позовній заяві. Натомість органи прокуратури повинні чітко визначити в особі якого органу державної влади в інтересах держави`звертаються до суду. З приписів ст.53 ГПК України вбачається, що у будь-якому випадку повинен бути визначений орган держави, який набуде статусу позивача у разі звернення до суду прокурора в інтересах держави.
ФГ «Сенів» жодним чином не причетна до видання наказу №8-845/15-15-СГ від 23.04.2015 року і наказу №8-1860/15- 16-СГ від 05.07.2016 року, а також виконання умов договору оренди земельної ділянки переданої ОСОБА_1 ФГ «Сенів» не отримувало у користування земельні ділянки за цими наказами, не використовувало земельні ділянки у господарській діяльності і не володіє ними, не приймало на себе права та обов`язки користувача земельними ділянками.
ФГ «Сенів» не може виконати будь-які обов`язки, як по поверненню земельної ділянки площею 18,4200 га, кадастровий номер 2321582500:02:002:0025, що розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області так і не повинно нести будь-які витрати на здійснення представництва інтересів держави в суді, як того вимагає керівник Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області.
Скаржник наполягає на тому, що до участі у справі жодним чином не залучається особа, яка отримувала в оренду земельну ділянку 18,4200 га, кадастровий номер 2321582500:02:002:0025, що розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області - ОСОБА_1 , особа яка отримувала земельну ділянку в оренду, подавала на розгляд всі документи, виступала і повинна виступати стороною у відповідному договорі та нести певні обов`язки.
Що стосується висновків Верховного Суду, то необхідно зазначити, що кожна конкретна справа має свої індивідуальні ознаки, які ґрунтуються на доказах, які долучаються, вивчаються і приймаються в якості таких.
Крім того, на час ухвалення судового рішення земельної ділянки з кадастровим номером 2321582500:02:002:0025 взагалі не існує, про що свідчать дані з загальнодоступної публічної кадастрової карти України (map.land.gov.ua), у зв`язку з чим виконати судове рішення в частині повернення земельної ділянки неможливо ні юридично ні фактично.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Запорізькою обласною Прокуратурою надано відив на апеляційну скаргу відповідача – 2 в якому зазначено, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України відсутні. У зв`язку із чим, апеляційна скарга є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Зокрема, у відзиві зазначено про те, що скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що прокурор зобов`язаний у будь-якому випадку визначити орган державної влади в інтересах якого звертається із позовом.
Разом з тим, такі доводи апелянта   є хибними та такими, що не відповідають ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 469/1044/17 (застосовано у справах № 908/1664/19, № 922/708/19).
Також апелянт зазначає, що ФГ «Позняк Агро» (на час виникнення спірних правовідносин ФГ «Сенів») не має відношення до оскаржуваних наказу та договору, а також не отримувало спірну земельну ділянку у користування.
Більш того, на теперішній час орендні правовідносини між Головним управління Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_1 припинені шляхом укладення 03.01.2020 додаткової угоди про розірвання спірного договору оренди землі від 06.09.2017.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц зазначено, що за змістом ст. ст. 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Відтак, спори, пов`язані з наданням без проведення земельних торгів в оренду земельної ділянки існуючому фермерському господарству шляхом надання в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику і подальшого передання цієї ділянки у користування фермерського господарства, мають розглядатися за правилами господарського судочинства.
З інформації Вільнянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 24.06.2019 за вих. № 36055/10/08-01-59-06 вбачається, що за спірну земельну ділянку за період з 2017 року звітує, шляхом подання відповідних декларацій та сплати за оренду землі, ФГ «Сенів». Таким чином, фактичним землекористувачем та стороною за договором оренди є ФГ «Сенів».
Зі вказаного слідує, що відбулася заміна сторони у правовідносинах щодо оренди землі: права й обов`язки орендаря за договором оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області, фактично перейшли до ФГ «Сенів» (перейменовано в «ПОЗНЯК АГРО»), засновником, керівником, і підписантом якого він є.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц за позовом прокурора Запорізького району в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки. У цій справі вирішувався аналогічний спір щодо надання без проведення земельних торгів існуючому фермерському господарству землі шляхом передачі в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику.
Наведені доводи також спростовують посилання апелянта з приводу того, що саме ОСОБА_1 , якого не залучено до участі у спорі, є особою, яка отримувала земельну ділянку в оренду, подавала на розгляд всі документи, виступала і повинна виступати стороною у відповідному договорі та нести певні обов`язки.
Доказів передання земельної ділянки відповідачем 2 відповідачу 1 суду не надано. На підставі викладеного, земельна ділянка (кадастровий номер 2321582500:02:002:0025) площею 18,4200 га розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту підлягає поверненню Фермерським господарством «ПОЗНЯК АГРО» - державі, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
Добровільне розірвання договору оренди від 06.09.2017 за додатковим договором від 03.01.2020 про розірвання договору оренди землі відповідачами не впливає на розгляд вимог прокурора щодо визнання незаконним і скасування наказу та визнання недійсним договору оренди, оскільки їх відповідність вимогам закону оцінюється на момент оформлення наказу та вчинення договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2020 апеляційну скаргу Фермерського господарства ПОЗНЯК АГРО на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/1691/19 залишено без руху, через не подання до апеляційного суду належних доказів сплати судового збору.
18.11.2020 від Фермерського господарства ПОЗНЯК АГРО надійшла заява про усунення недоліків та докази сплати судового збору у сумі 4323,00 грн. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.11.2020  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства ПОЗНЯК АГРО на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/1691/19 та призначено розгляд справи у судовому      засіданні на 19.01.2021 на 12:00 годин.
У судовому засіданні 19.01.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини  постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
За результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області видало наказ №8-845/15- 15-СГ від 23.04.2015 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 18,4200 га для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
05.07.2016 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Речове право оренди земельної ділянки за вказаним договором зареєстровано 02.10.2017 № запису 22684272.
За результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру видано наказ №8-1860/15-16-СГ від 05.07.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду».
Пунктом 2 зазначеного наказу визначено передати в оренду гр. ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,4200 га (кадастровий номер 2321582500:02:002:0025), для ведення фермерського господарства, розташовану на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області строком на 7 років.
06.09.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі (далі договір від 06.09.2017).
Пунктами 1, 2 договору від 06.09.2017 передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства загальною площею 18,4200 га з кадастровим номером 2321582500:02:002:0025, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (за межами населеного пункту).
Згідно із п. 4 договору від 06.09.2017 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 64101 грн.
Відповідно до п. 7 договір від 06.09.2017 укладено строком на 7 років.
Пунктом 14 договору від 06.09.2017 передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.
03.01.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 03.01.2020 № 8-34/15-20-СГ, за домовленістю сторін укладено додатковий договір про розірвання договору оренди землі від 06.09.2017.
Згідно із п. 1, 2 додаткового договору сторони дійшли згоди припинити договір оренди землі від 06.09.2017 (зареєстрований 05.10.2017, номер запису 22684272), з кадастровим номером 2321582500:02:002:0025, площею 18,4200 га, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_1 , шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Цей Договір набирає чинності з моменту підписання, складений у двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін та є невід`ємною частиною договору оренди землі від 06.09.2017 (зареєстрований 05.10.2017, номер запису 22684272).
09.01.2020 здійснено державну реєстрацію припинення права оренди вказаної вище земельної ділянки на підставі наказу від 03.01.2020 № 8-34/15-20-СГ та додаткового договору про розірвання договору оренди землі від 06.09.2017.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки            в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга            не підлягає            задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5            статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень статей            74,            76,            77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.
Відповідно до змісту статей 22, 31, 93, 124 Земельного Кодексу України, землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України                   передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.
Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома      громадянами      України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Згідно із ч. ч. 1, 2, 3, 4, 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.      
Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.
Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.
Проект відведення земельної ділянки      погоджується та затверджується відповідно до закону.
Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.
У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або укладання договору оренди. Відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться після збирання врожаю на цій ділянці попереднім землекористувачем. 
Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).
Отже, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинні бути зазначені не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.
Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).
Крім того, Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону № 973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.
При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.
Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 цього Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.
Вищенаведений висновок про застосування норм права у спірних правовідносинах викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 у справі № 365/65/16-ц та Верховним Судом в постановах від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц, від 20.06.2018 у справі № 378/766/15-ц та від 22.05.2019 у справі № 366/2648/16-ц.
Відповідно ж до правового висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що в порушення вищенаведених норм Земельного кодексу України та Закону № 973-ІV Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області при винесені наказів про передачу в оренду гр. ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не встановлено волевиявлення заявника на створення фермерського господарства з урахування перспектив його діяльності, не перевірено наявність власних матеріальних та трудових ресурсів для обробітку землі. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 своє право на отримання земельної ділянки державної форми власності для ведення фермерського господарства поза конкурсною процедурою реалізував раніше, отримавши в оренду на вказаних підставах 7 земельних ділянок загальною площею понад 156 га на території різних сільських рад, а саме:
1) за наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.12.2013 за № ЗП/2321582500:05:005/00000530 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 7,1245 га на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;
2) за наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.12.2013 за № ЗП/2321582500:02:003/00000531 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 15,1002 га на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;
3) за наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.12.2013 за № ЗП/2321587300:03:001/00000532 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 12,0265 га на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;
4) наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.12.2013 за № ЗП/2321582700:05:001/00000533 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 16,1014 га на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;
5) за наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.12.2013 за № ЗП/2321587300:03:001/00000535 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 42 га на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;
6) за наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.12.2013 за № ЗП/2321587300:01:002/00000538 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 51,0682 га на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;
7) за наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 04.02.2014 за № ЗП/2321587300:03:001/00000176 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 12,772 га на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
Колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 не обґрунтував у заяві необхідності одержання землі такої значної площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказав перспектив діяльності фермерського господарства, наявності в нього техніки для обробітку землі, не зазначив про кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, що свідчить про порок волевиявлення у відповідача 2 у створенні фермерського господарства та раціональному використанні земельних ділянок, наданих відповідно до Закону № 973-IV.
Оцінивши фактичні обставини справи комплексно, господарський суд правомірно визнав, що Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області при винесені спірних наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 було порушено порядок, визначений Законом № 973-IV щодо надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, що згідно з ст. 152 ЗК України, ст.ст. 21, 393 ЦК України є підставою для визнання їх незаконними (недійсними) та скасування, а також, виходячи з приписів ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України для визнання недійсним спірного договору оренди землі, яка була передана в оренду з порушенням вимог чинного законодавства та повернення землі державі в особі органу уповноваженого здійснювати розпорядження землею державної форми власності.
Отже на момент прийняття оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 вже реалізував своє право на пільгове отримання земельної ділянки державної власності у користування для ведення фермерського господарства.
Разом з цим, відповідач 1 при прийнятті оскаржуваного наказу щодо передачі в оренду земельної ділянки належним чином не пересвідчився в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство, не надав оцінку тому, що ОСОБА_1 є засновником іншого фермерського господарства. Також, незважаючи на відсутність обов`язкових вимог до змісту заяви про отримання в оренду земельної ділянки, передбачених Законом України «Про фермерське господарство» відповідачем 1 прийнято рішення про передачу земельної ділянки в оренду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до п.п 2, 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільною законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Таким чином, наказ Гловоного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №8-1860/1516-СГ від 05.07.2016 суперечить вимогам ст.ст. 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», прийнятий з порушенням ст. 123, ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України.
Визнання угоди недійсною є одним із способів захисту прав на землю, передбаченим ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину з недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до матеріалів справи, спірний договір оренди землі від 06.09.2017 є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, ст.ст. 1, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство».
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц зазначено, що за змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Відтак, спори, пов`язані з наданням без проведення земельних торгів в оренду земельної ділянки існуючому фермерському господарству шляхом надання в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику і подальшого передання цієї ділянки у користування фермерського господарства, мають розглядатися за правилами господарського судочинства.
Матеріали справи свідчать також і про те, що з інформації Вільнянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 24.06.2019 за вих. № 36055/10/08-01-59-06 встановлено, що за спірну земельну ділянку за період з 2017 року звітує, шляхом подання відповідних декларацій та сплати за оренду землі, Фермерське господарство «Сенів». Таким чином, фактичним землекористувачем та стороною за договором оренди є Фермерське господарство «Сенів».
Зі вказаного слідує, що відбулася заміна сторони у правовідносинах щодо оренди землі: права й обов`язки орендаря за договором оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області, фактично перейшли до Фермерського господарства «Сенів» (перейменовано в «ПОЗНЯК АГРО»), засновником, керівником, і підписантом якого він є.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц за позовом прокурора Запорізького району в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки. У цій справі вирішувався аналогічний спір щодо надання без проведення земельних торгів існуючому фермерському господарству землі шляхом передачі в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику.
Наведені доводи також спростовують посилання апелянта з приводу того, що саме ОСОБА_1 , якого не залучено до участі у спорі, є особою, яка отримувала земельну ділянку в оренду, подавала на розгляд всі документи, виступала і повинна виступати стороною у відповідному договорі та нести певні обов`язки.
За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Таким органом наразі є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
Доказів передання земельної ділянки відповідачем 2 відповідачу 1 суду не надано.  
На підставі викладеного, земельна ділянка (кадастровий номер 2321582500:02:002:0025) площею 18,4200 га розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту підлягає поверненню Фермерським господарством «ПОЗНЯК АГРО» - державі, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
Добровільне розіврання договору оренди від 06.09.2017 за додатковим договором від 03.01.2020 про розірвання договору оренди землі відповідачами не впливає на розгляд вимог прокурора щодо визнання незаконним і скасування наказу та визнання недійсним договору оренди, оскільки їх відповідність вимогам закону оцінюється на момент оформлення наказу та вчинення договору.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що прокурор зобов`язаний у будь-якому випадку визначити орган державної влади в інтересах якого звертається із позовом.
Такі доводи апелянта є хибними та такими, що не відповідають ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 469/1044/17 (застосовано у справах № 908/1664/19, № 922/708/19).
У п. 38 постанови Велика Палата Верховного Суду зауважила, що прокурор оскаржив рішення Коблівської сільради, саме тому, визначивши останню відповідачем, він мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 № 587/430/16-ц (пункт 40)).
У даній справі, окрім іншого, прокурором ставиться питання про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, тобто управлінню адресується позовна вимога, відтак останнє у розумінні ч. 3 ст. 45 ГПК України набуває статусу відповідача.
Вказані обставини виключають можливість пред`явлення даного позову в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки це суперечитиме ст. 45 ГПК України, у зв`язку з чим у прокурора відсутній обов`язок для вжиття заходів, передбачених ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до            статті 276 Господарського процесуального кодексу України            суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, ухвалене рішення відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, а відтак передбачених законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів            статтею 277 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства ПОЗНЯК АГРО - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/1691/19 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 27.01.2021.

Головуючий суддя                                                                  О.В. Чус  

Суддя                                                                                     І.Л. Кузнецова 

Суддя                                                                                               І.М. Кощеєв