Ухвала
01 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/34482/19-ц
провадження № 61-2407ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від                           21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого                       2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
16 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у вказаній справі.
Укасаційній скарзі  ОСОБА_1 , серед іншого, зазначає підставу касаційного оскарження передбаченупунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного зокрема у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі                 № 442/4980/18.
Таке обґрунтування не можна визнати належним, оскільки постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року за № 442/4980/18 у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня. 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року справа                                № 442/4980/18 відсутня у Єдиному державному реєстрі судових рішень, касаційну скаргу згідно з цим висновком і в частині цієї підстави касаційного оскарження належить повернути скаржнику. 
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від                           21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого                       2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, в частині підстави касаційного оскарження застосування судами права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі                                         № 442/4980/18, повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                             М. М. Русинчук