ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2021 р.	Справа № 520/7616/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., повний текст складено 30.10.2020 року), по справі № 520/7616/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Харківській області                 
          про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду  з  позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області  № Ф-581-17 від 07.06.2017 в сумі 24 240,50грн;
- податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області  №Ф-665-23 від 07.06.2017 про сплату податкового боргу в сумі 1 327,65грн;
- рішення № 0006565105 Головного управління ДПС у Харківській області від 05.03.2020 про сплату штрафу в сумі 294,35грн та пені в сумі 6 759,16 грн., всього у розмірі 7 053,51 грн.
В обґрунтування вимог зазначає, що не має боргу зі сплати єдиного соціального внеску за спірний період, а тому штрафні санкції до нього та податкову вимогу винесено неправомірно.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 позов задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано рішення № 0006565105 Головного управління ДПС у Харківській області від 05.03.2020 про сплату штрафу в сумі 294,35грн та пені в сумі 6 759,16грн.,  всього у розмірі 7 053,51 грн; вимогу Головного управління ДФС у Харківській області № Ф-581-17 від 07.06.2017 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 2 4240,50 грн; вимогу Головного управління ДФС у Харківській області №Ф-665-23 від 07.06.2017 про сплату податкового боргу в сумі 1 327,65грн.
Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 67 Конституції України, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», ст. 242 КАС України. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не вірне застосування  судом першої інстанції ст.67 Конституції України, п.4 ч1 ст.4, п.2 ст.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування».
Зазначає, що позивач перебував на обліку як підприємець на спрощеній системі оподаткування з 29.09.2000  до 19.01.2017, станом на 01.10.2013 мав заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2012- 1 квартал 2017 року в сумі 24 240,50 грн., яка не сплачена. Також помилковим є висновок суду першої інстанції щодо застосування до позивача пільгової норми , з підстав проживання ним на території, де проводиться антитерористична операція, оскільки заборгованість виникла до початку антитерористичної операції, тому на нього не розповсюджується положення  Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» щодо  не застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за невиконання обов`язків платника єдиного внеску з 14.04.2014 до закінчення АТО, у зв`язку з чим відповідачем правомірно сформовано вимогу від 07.06.2017 № Ф-581-17 на суму 24 240,50 грн.
Також зазначає, що рішення від 05.03.2020 № 0006565105 про застосування штрафних санкцій у сумі 294,35 грн та нарахування пені – 6 759,16 грн є правомірним, оскільки  суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення та сплати ЄСВ, стягуються в тому самому порядку, що і суми недоїмки зі сплати ЄСВ.
Стосовно податкової вимоги від 07.06.2017 № 665-23 на суму 1 327,65 грн, апелянт зазначає, що підставою формування слугувала наявна заборгованість в інтегрованій картці платника, на теперішній час борг відсутній, вимога є відкликаною, отже предмет оскарження в цій частині позовних вимог відсутній.
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.09.2000 до 19.01.2017 був зареєстрований як фізична особа - підприємець, з 01.01.2012  був платником єдиного податку (2 група ставка 20 відсотків) на спрощеній системі оподаткування,  з 01.02.2017  виключений з реєстру платників єдиного податку з 01.02.2017.
За період з 01.10.2013 по 30.04.2017 позивачем єдиний внесок не сплачувався.
В інтегрованій картці платника податків ITC “Податковий блок” станом на 30.04.2017 за позивачем рахується сума боргу по єдиному внеску, за кодом 71040000, у розмірі 24 240,50 грн (в т.ч. борг на 01.10.2013 - 6960,48 грн., 21.10.2013 - нарахування за III квартал 2013 - 1194,03 грн, 20.01.2014 - нарахування за IV квартал 2013 - 1218,67 грн, 22.04.2014 - нарахування за І квартал 2014 - 1267,95 грн, 21.07.2014 - нарахування за II квартал 2014 - 1267,95 грн, 20.10.2014 - нарахування за III квартал 2014 - 1267,95 грн, 20.01.2015 - нарахування за IV квартал 2014 - 1267,95 грн, 20.04.2015 - нарахування за І квартал 2015 - 1267,95 грн, 20.07.2015 - нарахування за II квартал 2015 - 1267,95 грн, 19.10.2015 - нарахування за III квартал 2015 - 1323,47 грн, 19.01.2016 - нарахування за IV квартал 2015 - 1434,51 грн, 19.04.2016 - нарахування за І квартал 2016 - 909,48 грн, 19.07.2016 - нарахування за II квартал 2016 - 941,16 грн, 19.10.2016 - нарахування за III квартал 2016 - 957,00 грн, 19.01.2017 - нарахування за IV квартал 2016 - 990,00 грн та 19.04.2017 - нарахування за січень 2017 - 704,00 грн) (а.с. 53 - 57).
07.06.2017 Головним управлінням ДФС у Харківській області  сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-581-17 в сумі 24 240,50грн та податкову вимогу №Ф-665-23 від 07.06.2017 про сплату податкового боргу в сумі 1 327,65грн (а.с. 17-18), які отримані позивачем 23.06.2017.
За наслідками розгляду заяви позивача до податкового органу про скасування нарахованої суми боргу, відповідачем 14.09.2018 надано роз`яснення про наявність боргу в сумі 24 240,50 грн., що вбачається з відповідного листа. 
05.03.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято рішення №0006565105 про застосування штрафних санкцій у сумі 294,35 грн, та нарахування пені на суму 6 759,16 грн., та проведених нарахувань по ЄСВ.
Позивач, не погоджуючись з податковими вимогами та рішенням про застосування штрафних санкцій, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті відповідачем не у спосіб та порядку, встановленому чинним законодавством.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
 Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  (далі - Закон № 2464).
Положення ст. 4 Закону № 2464 визначають перелік суб`єктів, які є платниками єдиного внеску.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
 Стаття 25 Закону № 2464 регламентує заходи впливу та стягнення та, зокрема, в частині 1 передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За змістом ч. 10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Згідно ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01.01.2015 року - 10 відсотків).
Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 ( далі - указ № 405/2014) введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької, Луганської та частини Харківської області.
Закон України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669), який набрав чинності з 15.10.2014 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.  
 Пп. 8 п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015), відповідно до приписів якого платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464  які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до указу № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 , на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України ( далі - ПК України) для списання безнадійного податкового боргу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII    виключено    пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669, яким було доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-3 (у подальшому - пункт 9-4), однак до    Закону №2464     відповідних змін внесено не було, вказана норма залишилась чинною, що не вплинуло на зміст вказаного правового регулювання.
  Колегія суддів зазначає, що п.9-4. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 01.08.2018 по справі №805/1430/17-а,  у постанові від 30.03.2018 у зразковій справі №812/292/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Позивач зареєстрований в м. Ізюм Харківської області, який відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція , згідно  розпорядження КМУ від 30.10.2014  №1053-р  ( далі - розпорядження КМУ № 1053) " Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію зупинено згідно з розпорядженням КМУ від 05.11.2014 №1079-р," та від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень КМУ»).
Враховуючи викладені вище правові норми та перебування позивача на обліку в контролюючому органі, розташованому на території населеного пункту, де провадиться антитерористична операція - м. Ізюм Харківської області, висновок суду першої інстанції про протиправність нарахування відповідачем ОСОБА_1 штрафу та пені за несплату єдиного внеску за період з 14.04.2014 по 30.04.2017 є вірним.
Доводи апелянта про те, що позивач не належить до переліку осіб, які звільняються від сплати ЄСВ, визначеного у ч. 4 ст.4 Закону №2464,  з тих підстав, що заборгованість у нього виникла ще до початку АТО, колегія суддів вважає помилковими, оскільки підставою для звільнення платників податків від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його (внеску) вчасної сплати  за вказаний період є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, що передбачено п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464, а не строк виникнення заборгованості.
Щодо доводів податкового органу про наявність боргу зі єдиного внеску за період з 01.10.2013 по 13.04.2014, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 позивачем сплачено ЄСВ в повному обсязі, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7  (а.с. 3-6).
Вказані обставини не були спростовані відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
Отже, судом першої інстанції  вірно зазначено, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-581-17 від 07.06.2017 в сумі 24 240,50 грн та рішення № 0006565105 від 05.03.2020 про сплату штрафу в сумі 294,35грн та пені в сумі 6 759,16 грн., всього у розмірі 7 053,51 грн є неправомірними та підлягають скасуванню.
Щодо податкової вимоги від 07.06.2017 № 665-23 на суму 1 327,65 грн.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає про невірне встановлення судом обставин справи та не врахування, що зазначена вимога є відкликаною, а отже відсутній предмет спору. 
Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до п. 60.1 ст. 60 ПК України  податкова вимога вважається відкликаною, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Згідно п. п. 60.2 – 60.4 ст. 60 ПК України у випадках, визначених пп. 60.1.1 п. 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
У випадках, визначених пп. 60.1.2 п. 60.1 цієї статті податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такої податкової вимоги.
У випадках, визначених пп. 60.1.3 і 60.1.5 п. 60.1 цієї статті податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
Зі змісту статті 60 Податкового кодексу України вбачається, що податкова вимога вважається відкликаною в день, протягом якого відбулось погашення суми податкового боргу в повному обсязі без прийняття контролюючим органом рішення про скасування такої вимоги.
Апелянт зазначає, що підставою формування  податкової вимоги від 07.06.2017 № 665-23 на суму 1 327,65 грн слугувала наявна заборгованість в інтегрованій картці платника, на теперішній час борг відсутній, податковим органом прийнято рішення про списання безнадійного податкового боргу, а отже вимога є відкликаною.
Колегія суддів вважає такі твердження апелянта помилковими з огляду на наступне.
Згідно податкової вимоги від 07.06.2017 податковий борг позивача  в загальній сумі 1 327,65 грн складається з :
-  орендної плати з фізичних осіб – 195,88 грн (основний платіж),
- податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п – 510,00 грн (штрафні санкції),
- єдиний податок з фізичних осіб – 621,00 грн (основний платіж) (а.с. 18).
19.02.2020 рішенням Головного управління ДПС у Харківській області № 2618-51 списано безнадійний податковий борг в сумі 510,00 грн з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п (а.с. 78).
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що податкова вимога від 07.06.2017 № 665-23 не є відкликаною, оскільки  податковий борг списано відповідачем лише на суму 510,00 грн, а не в повному розмірі -1 327,65 грн.
Відповідачем визнається, що заборгованості по орендній платі з фізичних осіб в сумі 195,88 грн., єдиного податку з фізичних осіб в сумі 621,77 грн. позивач не має, що також підтверджується відомостями в інтегрованій картці платника податку. (а.с.75-77)
Таким чином, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування  податкової вимоги від 07.06.2017 № 665-23.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч.1-5 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідачем не надано належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та на обґрунтування своїх доводів.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року по справі № 520/7616/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  08.02.2021