ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р.                                                               Справа №914/1410/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                                Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

секретар судового засідання -  Олійник Н.

за участю представників учасників процесу:
від позивача - Гелемей Ю.М.;
від відповідача - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна" від 23.11.2020 (вх.ЗАГС 01-05/3410/20 від 24.11.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 28.10.2020 (суддя Долінська О.З., повний текст складено 03.11.2020, м. Львів) 
у справі №914/1410/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонікс", м.Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна", м.Львів
про стягнення заборгованості в сумі 1 744 176,05грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
12.06.2020 ТОВ «Бетонікс» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» про стягнення заборгованості в сумі  1  744  176,05 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 10.10.2018 між сторонами укладено договір поставки продукції № 10/10-3. На виконання умов укладеного договору позивачем поставлено продукцію відповідачу, однак відповідачем не здійснено оплати. Основний борг за поставлену продукцію станом на момент подання позовної заяви становить 1  690  898,50 грн. Позивач звертався в порядку досудового врегулювання спору, однак грошові кошти відповідачем не перераховано. Згоди щодо вирішення спору не досягнуто. Відповідно до п.5.2 договору поставки у випадку невиконання п.п.2.6., 2.7 цього договору постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.10.2020 у справі №914/1410/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнено з відповідача ТОВ "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна" на користь позивача ТОВ "Бетонікс" 1 690 898,50 грн основної заборгованості, 8 086,00, 30грн річних, 45 191,55 грн пені та 26 162,64 грн понесених витрат на сплату судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено та документально підтверджено факт набуття ним  права вимоги стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 1  744 176грн у відповідності до договору поставки продукції №10/10-3 від 10.10.2018. На час ухвалення рішення у справі у суду відсутні належні і допустимі докази того, що договір поставки продукції № 10/10-3 від 10.10.2018, укладений між сторонами у даній справі, визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ТОВ "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна" 23.11.2020 подано апеляційну скаргу (вх.ЗАГС 01-05/3410/20 від 24.11.2020), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28.10.2020 у даній справі повністю та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Зокрема, скаржник вважає, що рішення суду прийняте внаслідок неповно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та порушень норм процесуального права.
Скаржник зазначає, що суд дійшов до необгрунтованого висновку, що відповідачем не спростовано обставини, викладені позивачем у позовній заяві. 
Так, скаржник заперечує факт укладення договору поставки продукції № 10/10-3 від 10.10.2018  та зазначає, що відповідачем зазначений договір не підписувався, продукція по ньому не отримувалася.
Скаржник вважає, що за фактом огляду документів, копії яких долучено позивачем до позовної заяви, суд всупереч ч.1 ст.99 ГПК України, не володіючи спеціальними знаннями, надав оцінку підпису на спірному договорі, виконаному невідомою особою від імені директора відповідача та припустив, що спірний договір та видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін.
Так, скаржник покликається на ту обставину, що у зв`язку із отриманням копії договору та видаткових накладних після закриття підготовчого провадження у справі та переходу до розгляду справи по суті, скаржник був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі №914/14020 чи клопотання про зупинення  провадження у справі  до прийняття рішення у справі №914/2638/20, предметом якої було визнання недійсним договору поставки продукції №10/10-3 від 10.10.2018.
Скаржник вважає, що в межах іншого судового провадження відповідачем оспорюється договір, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у справі №914/1410/20, зазначена обставина створювала об`єктивну неможливість розгляду цієї справи.
На думку скаржника, судом не надано оцінки тій обставині, що скаржник лише на стадії розгляду справи по суті виявив обставини, які не були йому відомі, що потребувало здійснення додаткових процесуальних дій щодо отримання та долучення нових доказів, шляхом призначення судово-почеркознавчої експертизи в межах даної справи або в межах справи №914/2638/20 та повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
ТОВ "Бетонікс" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції не допущено будь-яких порушень процесуального законодавства, які б могли вплинути на прийняття законного та справедливого рішення. Апеляційна скарга є необгрунтованою, не підлягає задоволенню та зводиться до заперечення наявності господарських правовідносин між сторонами.
Позивач вважає, що суд не мав правових підстав до повернення до розгляду справи в порядку підготовчого провадження, оскільки з 17.06.2020 до 16.09.2020 відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, клопотання про призначення експертизи. 

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено до розгляду справу № 914/1410/20 на 21.12.2020.
Протокольною ухвалою від 21.12.2020 в судовому засіданні відхилено клопотання скаржника про зупинення провадження у справі та оголошено перерву в судовому засіданні до 26.01.2021 .
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2020 за клопотанням скаржника відкладено розгляд справи на 09.02.2021.
Представник позивача в судовому засіданні виклав заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Скаржник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням скаржника, в судовому засіданні оголошувалась перерва для надання можливості скаржнику надати усі необхідні пояснення та аргументи щодо суті спору. 

Судова колегія зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").
Відповідно, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, скаржник не був позбавлений об`єктивної можливості ознайомитися з процесуальними документами, прийнятими у справі №914/1410/20, скориставшись для цього відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень. 
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany)).
Оскільки неявка скаржника не перешкоджає розгляду справи, участь в судовому засіданні останнього обов`язковою не визнавалась, судова колегія прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представника скаржника.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 09.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.          

Обставини справи.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.10.2018 між ТОВ «Бетонікс» (постачальник) та ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» (покупець) укладено договір поставки продукції № 10/10-3, відповідно до п. 1.1 якого сторони узгодили, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію, а покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього договору. 
Згідно п. 2.1 договору поставки загальна вартість продукції, що поставляється за цим договором складає загальну вартість всієї поставленої продукції покупцю, що засвідчується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними на продукцію. 
Пунктом 2.7 договору поставки передбачено, що кінцевий розрахунок з постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього Договору партії товару.
Відповідно до п. 3.2 договору поставки датою постачання є дата фактичної передачі продукції постачальником та прийняття покупцем згідно з накладними.
У розділі 4 договору поставки сторони узгодили строк дії договору, зокрема, згідно з п.п. 4.1,4.2 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту остаточного виконання сторонами зобов`язань, якщо інший термін не вказано в договорі. 
Даний договір діє до 31.12.2019. Якщо ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 1 місяць до закінчення його терміну, то даний договір вважається продовженим автоматично на кожний наступний календарний рік (з 01 січня по 31 грудня), окрім випадків передбачених законодавством.
В ході розгляду справи судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що на виконання умов договору поставки № 10/10-3 від 10.10.2018 позивачем згідно з видатковими накладними поставлено товар на загальну суму 1  690  898,50 грн. Відповідач оплати за поставлений товар не провів. Поставка товару здійснювалась позивачем за видатковими накладними, які підписані представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб. До матеріалів справи позивачем також долучено належним чином оформлені товарно-транспортні накладні.
З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо оплати отриманого товару за вих.№ 21/05-2 від 21.05.2020, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення (а.с. 171-172).
Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з позовом до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 1  744  176,05грн боргу , з яких: 1 690 898,50 грн основної заборгованості,             8 086,00, 30грн річних, 45 191,55 грн пені.
Предметом даного спору є вимоги постачальника до покупця про стягнення заборгованості за поставлену продукцію, пені та 3% річних..

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Договір поставки продукції № 10/10-3 від 10.10.2018, укладено між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, а доказів визнання його судом недійсним не подано (ст.204 ЦК України).
Заперечення скаржника щодо укладення договору поставки продукції № 10/10-3 від 10.10.2018, оскільки відповідачем зазначений договір не підписувався, продукція по ньому не поставлялась, судова колегія не бере до уваги з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів справи, та зазначалось вище предметом спору є поставка продукції на підставі договору № 10/10-3 від 10.10.2018, укладеного між сторонами спору в межах чинного законодавства України, який підписаний та  скріплений печатками сторін та докази визнання його судом недійсним в матеріалах справи відсутній, також відсутні докази звернення скаржника у правоохоронні органи щодо втрати печатки підприємства або її викрадення.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно із частинами першою та другою статті 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
назву документа (форми);
дату складання; 
назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; 
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З огляду на вищенаведене, судова колегія зазначає, що підписання відповідачем та скріплення печаткою видаткових накладних та товаро-транспортних накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема,  статті 9 названого Закону  і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як зазначалось вище, укладений між сторонами у справі договір поставки продукції №10/10-3 від 10.10.2018, за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
З урахуванням умов договору поставки продукції №10/10-3 від 10.10.2018, відповідач у справі зобов`язався здійснити оплату за поставлений товар за цінами і на умовах, передбачених у цьому договорі і у відповідності до видаткових накладних в загальній сумі 1  690 898,50грн - заборгованість по зазначеному  договору.
В матеріалах справи відсутні докази в спростування вищенаведених обставин, докази щодо оплати заборгованості відповідачем не надано, а відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 1  690  898,50 грн, яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
В силу ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 5.2 договору поставки № 10/10-3 від 10.10.2018 у випадку невиконання п.п. 2.6, 2.7 цього договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно із п. 5.2 договору поставки № 10/10-3 від 10.10.2018 позивачем нараховано відповідачу окремо по кожній видатковій накладній за несвоєчасну оплату товару пеню у загальному розмірі 45   191,55 грн. 
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі ст.625 ЦК України позивачем на суму заборгованості нараховано 3% річних в розмірі 8  086,00 грн. 
Судом першої інстанції здійснено перевірку нарахування пені та 3% річних та встановлено, що розрахунки проведено вірно, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши дані розрахунки, погодився з висновком суду першої інстанції щодо їх правильності.
Відповідно до  ст.73 ГПК України  доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано факту належного виконання зобов`язань щодо поставки продукції згідно спірного договору .
Щодо посилання скаржника на те, що судом не надано оцінки тій обставині, що скаржник лише на стадії розгляду справи по суті виявив обставини, які не були йому відомі, що потребувало здійснення додаткових процесуальних дій щодо отримання та долучення нових доказів шляхом призначення судово-почеркознавчої експертизи в межах даної справи або в межах справи №914/2638/20 та повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження, судова колегія зазначає таке.
Як вбачається із матеріалів справи в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалами Господарського суду Львівської області від 17.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 23.07.2020. Надалі, за неодноразовими клопотаннями відповідача в ході розгляду справи в суді першої інстанції (том І а.с.200-201, 212-213)  розгляд справи відкладено на 19.08.2020, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено на 16.09.2020. Як вбачається із матеріалів справи 16.09.2020 відповідачем в черговий раз подано клопотання про відкладення розгляду справи (том І а.с. 223-224).
Однак, ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2020 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи,  закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/1410/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12.10.2020.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.10.2020 відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та зупинення провадження у справі № 914/1410/20.
28.10.2020 представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких відповідач просив суд повернутися до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання з підстав, викладених у поданих письмових поясненнях. 
Суд, розглянувши клопотання відповідача про повернення до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні від 28.10.2020 відмовив у його задоволенні, посилаючись на ст.ст.13, 42 ГПК України. 
Отже, з огляду на вищенаведене, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому засіданні, оскільки у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, підготовки відзиву, доказів та клопотань щодо предмету позову, отже, відповідач скористався наданими йому правами на власний розсуд.
Окрім того, нормами  ГПК України  чітко регламентовано порядок та строки проведення підготовчого засідання, а також строки розгляду справи по суті. Приписи та положення ГПК України не передбачають підстав та можливості повернення на стадії  розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження, за виключенням випадку зміни складу суду (ч. 14  ст. 32 ГПК України). 
З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено та документально підтверджено факт набуття ним права вимоги стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 1  744  176,00 грн у відповідності до договору поставки продукції №10/10-3 від 10.10.2018. 
З огляду на вищевикладене, подані докази в їх сукупності, а саме: договір №10/10-3 від 10.10.2018, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, суд дійшов висновку, що доводи скаржника є необгрунтовані належними та достатніми доказами та не підлягають задоволенню. 

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.
Відповідно до  ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.129,  269,  270,  273,  275,  276,  282,  284 ГПК України,

Західний  апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 28.10.2020 у справі №914/1410/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна" від 23.11.2020 (вх.ЗАГС 01-05/3410/20 від 24.11.2020) без задоволення.
2.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України. 

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2021.

Головуючий суддя                                                   Галушко Н.А. 

суддя                                                                       Желік М.Б.

суддя                                                                       Орищин Г.В.