Справа № 167/977/20 	Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/162/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 січня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,
секретар судового засідання – Концевич Я.О.,
з участю представника відповідача – Савіська В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року,     

                                         В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 12 серпня 2019 року між нею та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено кредитний договір №0211-8814 на умовах строковості, зворотності, платності, згідно умов якого банк надав їй кредит в сумі 9999 грн. строком на 14 днів, з процентною ставкою у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування, річною відсотковою ставкою 730%, сукупною вартістю користування кредитом 128% від суми кредиту /у відсотковому вираженні/ або 12798,72 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28% від суми кредиту /у відсотковому вираженні/ або 2799,72 грн. /у грошовому вираженні/ (п.п.1, 2, 3, 4, 5).
Згідно з п. 6 кредитного договору, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений п. 2 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% пені (включно) від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення.
На інтернет-сайті кредитора розміщено публічну інформацію щодо процесу отримання кредиту.
Кредит було надано за допомогою електронних пристроїв та мережі інтернет, без фактичного надання їй Правил надання грошових коштів у кредит, які згідно п.8 є невід`ємною частиною договору. 
Обґрунтовуючи вимоги порушенням Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних», посилаючись на те, що умови укладеного між нею та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують її права, просила визнати недійсним кредитний договір №0211-8814 від 12.08.2019.
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним пункт 6 кредитного договору від 12 серпня 2019 року №0211-8814, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
У решті позову відмовлено за безпідставністю.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у цій частині нове рішення – про відмову в позові.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подала.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Будучи належним чином повідомлена про день та годину розгляду справи, позивач у судове засідання не з`явилася і її неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині з таких підстав.
Задовольняючи частково позов та визнаючи недійсним пункт 6 кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений цим пунктом розмір пені перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності та свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, у зв`язку із чим суперечить вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягає визнанню недійсним.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції в частині висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним сторонами не оскаржено, а тому апеляційним судом у цій частині і не переглядається.
Судом встановлено, що 12 серпня 2019 року за допомогою веб-сайту, шляхом ідентифікації ОСОБА_1 та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, сторони уклали кредитний договір №0211-8814 на умовах строковості, зворотності, платності, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 9999 грн. строком на 14 днів, з процентною ставкою у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування, річною відсотковою ставкою 730%, сукупною вартістю користування кредитом 128% від суми кредиту /у відсотковому вираженні/ або 12798,72 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28% від суми кредиту /у відсотковому вираженні/ або 2799,72 грн. /у грошовому вираженні/ (п.п.1, 2, 3, 4, 5). Згідно з п. 6 кредитного договору, у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% (включно) пені від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення (а.с.7-11).
Судом першої інстанції визнано недійсним пункт 6 цього кредитного договору з підстав його суперечності вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Суд першої інстанції встановив, що при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
Висновки суду про несправедливу умову договору, виражену у пункті 6 кредитного договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Принцип свободи договору, закріплений пунктом 3 частини першої статті 3, статтями 6, 627 ЦК України, проявляється у двох основних формах: а) свобода у прийнятті рішення про укладення договору та виборі партнера (включаючи свободу волі від примусу до укладення договору) і б) свобода у визначенні змісту договору, що укладається.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення – є мірою відповідальності.  
Відповідно до положень частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
Отже, встановлення пені у договорі є санкцією за невиконанння стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою.
Крім того, встановлений пунктом 6 розмір пені не перевищує п`ятдесят відсотків вартості продукції у разі невиконання позивачем зобов`язань за договором, як це визначено у п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
З урахуванням наведеного відсутні підстави для визнання недійсним пункту 6 укладеного між сторонами оспорюваного кредитного договору.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання недійсним пункту 6 кредитного договору № 0211-8814 від 12 серпня 2019 року зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням у цій частині нового судового рішення – про відмову в позові.
Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір підлягає компенсації йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                  П О С Т А Н О В И В :  
Апеляційну скаргу відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити.
Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року в частині задоволених вимог про визнання недійсним пункту 6 кредитного договору № 0211-8814 від 12 серпня 2019 року скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення – про відмову в позові.
Сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп. компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя

Судді