Справа № 452/3747/19                                Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А. 
Провадження № 22-ц/811/2726/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИЛА:
АТ КБ ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1    заборгованості в сумі 34856,50 грн, яка виникла внаслідок невиконання позивачем зобов`язань за кредитним договором. Обґрунтовуючи позов АТ КБ "ПриватБанк" зазначало, що 23.07.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 15000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15.07.2019, становить 34856,50 грн, з яких: 21172,97 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10385,28 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1162,23 грн– заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. - штраф - (фіксована частина); 1636,02 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом Банку, що прослідковується у розрахунку заборгованості. Вказує, що відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, таким чином судом помилково відмовлено в задоволені позовних вимог. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
З матеріалів справи убачається, що 23.07.2012 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом..
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із матеріалів справи убачається, що в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого станом на 15.07.2019 заборгованість становить 34856,50 грн, з яких: 21172,97 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10385,28 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1162,23 – заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн - штраф - (фіксована частина); 1636,02 грн - штраф (процентна складова).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано жодного належного та допустимого доказу укладення договору банківських послуг та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача.
Проте, колегія суду з такими висновком не погоджується з огляду на наступне.
На підтвердження заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 23.07.2012, яка підписана сторонами.
Відповідач не заперечував факт підписання ним заяви від 23.07.2012 та отримання кредитних коштів.
Розрахунком заборгованості стверджується отримання боржником суми коштів кредитного ліміту. Отримання коштів підтверджується також випискою по рахунку(а.с.5-6).
З матеріалів справи убачається, що фактично отримано позичальником кошти у розмірі 31558,25 грн (21172,97 грн +10385,28 грн), що не спростовано відповідачем.
З наданого позивачем розрахунку вбачається наявність заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту, тому висновок місцевого суду, щодо відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, оскільки прострочене тіло кредиту - це ті кошти, які були надані позивачем у розпорядження відповідача та ним використані без їх повернення.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості у за тілом кредиту - 21172,97 грн та за простроченим тілом кредиту – 10385,28 грн.
Тому заборгованість за тілом кредиту в сумі 21172,97 та за простроченим тілом кредиту – 10385,28 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
У заяві позичальника від 23.07.2012, підписаній сторонами, відсутні умови договору про нарахування відсотків за користуванням кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків,неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та штрафу за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи наведене відсутні правові підстави стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків та штрафів.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по тілу та простроченому тілу кредиту, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 21172,97 грн за тілом кредиту та 10385,28грн за простроченим тілом кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
У зв`язку із скасуванням судового рішення та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає зміні розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1739,22 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити частково.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1  в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту 21172,97 грн  та 10385,28 грн за простроченим тілом кредиту - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути зОСОБА_1  в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2012 в сумі 31558,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1739,22 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 25.02.2020
Головуючий 
Судді