ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 лютого 2021 року           справа №360/4703/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів:  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,  розглянув    в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 р. (у повному обсязі складено 28 грудня 2020 року у м. Сєвєродонецьк)  у справі  № 360/4703/20 (головуючий І інстанції І.О. Свергун)   за позовом   Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області   до   Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про  визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 30.09.2020 ВП № 60403478,

                                               ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.12.2020 року звернувся до суду з позовом   до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову  державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від  30.09.2020 року ВП № 60403478 про накладення штрафу  (а.с. 1-6).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі    №   360/4703/20   позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30.09.2020 ВП № 60403478 про накладення на управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 70-73).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій    просив скасувати рішення суду та  відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що фактично рішення суду позивачем виконано не було.  Крім того, боржник не зазначає та не надає жодних доказів вчинення будь-яких дій, направлених на отримання фінансування для виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Сторони у судове засідання не з`явилися про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково    поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів    та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про   наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Судами    першої   та апеляційної інстанцій встановлено наступне.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 360/1796/19 адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати ОСОБА_2 заборгованості з пенсії за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн.; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_2 за період  з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року в розмірі 5017,86 грн. Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_2 пенсії за один місяць (а.с. 65-69).
22.10.2019 позивачу видано виконавчий лист, який стягувачем звернуто до примусового виконання (а.с. 42 зв. - 43).
За заявою стягувача від 22.10.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 23.10.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60403478 (а.с. 41 зв. – 42, 45 зв.).
Також державним виконавцем 23.10.2019 у ВП № 60403478 винесено постанови про стягнення виконавчого збору (а.с. 46 зв., 47 зв.).
Листом від 19.11.2019 № 25072/03-22 УПФУ в м. Сєвєродонецьку повідомило державного виконавця, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі № 360/1796/19 виконано. Виплату пенсії ОСОБА_2 нараховано за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 в розмірі 5017, 86 грн. В серпні 2019 року нараховано та виплачено пенсію у розмірі 1672,62 грн. в межах суми стягнення за один місяць. Заборгованість по пенсії з 01.08.2018 по 30.09.2018 у розмірі 3 345, 24 грн. нарахована на виплатні документи листопада 2019 року та буде виплачена після фінансування Пенсійним фондом України. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснено всі заходи для виконання рішення суду. Відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій» фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не є розпорядником коштів та не має відповідних банківських рахунків. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Порядок її виплати на цей час Кабінетом Міністрів України не визначено (а.с. 48).
Разом з листом надано довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію (а.с. 48 зв.).
Державним виконавцем, керуючись статтею 18 Закону України “Про виконавче провадження”, 05.03.2020 за № 6878 та 15.07.2020 за № 9388 направлено вимоги боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання (а.с. 60-62).
Постановою державного виконавця від 30.09.2020 ВП № 60403478 про накладення штрафу за невиконання боржником в повному обсязі судового рішення накладено на УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 8 ). 
Спірним у даній справі є правомірність прийняття виконавчим органом постанови   про накладення штрафу.
За унормуванням   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України   визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному   законом   порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судові рішення, що набрали законної сили, згідно з частинами другою та третьою   статті 14 КАС України,  є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою   статті 255 КАС України   встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
За змістом частин першої, другої   статті 370 КАС України   судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За унормуванням ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження”, що   є спеціальним   у відношенні виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1   статті 26 Закону України “Про виконавче провадження”   передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в  статті 3 цього Закону   за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” підлягають  примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2    ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” окреслено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 ч. 3   ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст.   18    Закону України “Про виконавче провадження”).
Частинами 1-3 статті 63 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений  виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Поважними в розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення. Даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання та мотивів рішення, яке примусово виконується.
Матеріалами справи підтверджується, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 360/1796/19  на теперішній час не виконано.
Щодо дій позивача на виконання рішення суду, то листом від 19.11.2019 № 25072/03-22 УПФУ в м. Сєвєродонецьку повідомило державного виконавця, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі № 360/1796/19 виконано. Виплату пенсії ОСОБА_2 нараховано за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 в розмірі 5017, 86 грн. В серпні 2019 року нараховано та виплачено пенсію у розмірі 1672,62 грн. в межах суми стягнення за один місяць. Заборгованість по пенсії з 01.08.2018 по 30.09.2018 у розмірі 3 345, 24 грн. нарахована на виплатні документи листопада 2019 року та буде виплачена після фінансування Пенсійним фондом України. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснено всі заходи для виконання рішення суду.
Відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій» фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не є розпорядником коштів та не має відповідних банківських рахунків. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Порядок її виплати на цей час Кабінетом Міністрів України не визначено (а.с. 48).  
Колегія суддів наголошує, що порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість з виплати пенсії за минулий період, визначається виключно законами України, відповідно, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.  Таким чином,  необґрунтованим є посилання на окремий порядок, що визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки Закон № 1058 не містить бланкетної норми з цього питання.
Щодо посилань позивача на ту обставину, що він не є розпорядником бюджетних коштів суд зазначає таке.
За унормуванням пункту 3 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі – Порядок № 1596) виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: між уповноваженими банками та органами соціального захисту населення або центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат; між уповноваженими банками та органами Пенсійного фонду, а у разі централізованого нарахування пенсій - між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та органами Пенсійного фонду, у разі централізованого фінансування пенсій - між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві.
Пунктом 12 Порядку № 1596 передбачено, що органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках.
За унормуванням п. 13 Порядку № 1596 списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.
Списки подаються одночасно на паперових і магнітних (електронних) носіях, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цього пункту.
За договорами, зазначеними у пункті 3 цього Порядку, та за наявності технічних можливостей сторін цих договорів списки можуть подаватися в електронній формі з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які містять вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів і їх копіювання.
Органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення протягом місяця, за який виплачується пенсія та грошова допомога, можуть складати і подавати додаткові списки на зарахування пенсій та грошової допомоги одержувачам, які з різних причин не були внесені до основних списків, а також у разі перерахунків пенсій та грошової допомоги.
На підставі складених документів органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки одержувачів (абзац перший пункту 14 Порядку № 1596).
Постановою правління Пенсійного фонду України від 13 грудня 2018 року № 27-1 “Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році” з метою забезпечення стабільного фінансування та виплати пенсій відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, для здійснення з 01 січня 2019 року фінансування пенсійних виплат головними управліннями Пенсійного фонду України у Вінницькій, Волинській, Житомирській, Закарпатській, Запорізькій, Івано-Франківській, Київській, Луганській, Миколаївській, Одеській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Харківській та Чернігівській областях, начальникам відповідних головних управлінь доручено забезпечити у порядку, встановленому законом, укладання договорів з публічним акціонерним товариством “Укрпошта” та банками, уповноваженими на право виплати пенсій через поточні рахунки.
Прийнята правлінням Пенсійного фонду України постанова від 13 грудня 2018 року № 27-1 “Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році” не визначає порядок виплати пенсій та грошової допомоги саме Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях.
Пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, обумовлено, що управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).
За приписами підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.
Наведене вище підтверджує, що позивач наділений повноваженнями відносно забезпечення своєчасного фінансування та виплати пенсій.
Позивач, як на підставу виконання судового рішення послався на те, що в ІКІС ПФУ: підсистема Призначення та Виплати Пенсії формуються електронні пенсійні справи, отже відомості з нарахування та виплат формуються у ППВП та в електронному вигляді направляються до ГУ ПФУ в Луганській області.
Колегія суддів  зазначає, що направлення в електронному вигляді до ГУ ПФУ в Луганській області відомостей з нарахування та виплат пенсій з підсистеми Призначення та Виплати Пенсії, не може вважатися заходом для отримання коштів від ГУПФУ в Луганській області на виконання рішення суду у справі № 360/1796/19.
Суд зазначає, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Україна гарантує виконання будь-яких рішень суду майнового характеру, боржником за яким є державний орган шляхом проведення безумовного списання з рахунків такого органу коштів, в обсязі, достатньому для задоволення вимог стягувача, а у випадку відсутності у державного органа - боржника коштів на рахунках - шляхом списання коштів з Державного бюджету України, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За змістом статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пунктах 52-54 пілотного рішення Європейського суду з прав людини у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України”, заява №40450/04, від 15.10.2009, ЄСПЛ зазначив, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі “Горнсбі проти Греції” (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, пункт 40 ) зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі “Іммобільяре Саффі" проти Італії (“Immobiliare Saffi “проти Італії”), заява № 22774/93, пункт 66).
Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого Протоколу (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі “Войтенко проти України” від 29.06.2004 № 18966/02).
У пункті 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” (заява № 40450/04,) ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику, зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі “Войтенко проти України” від 29.06.2004 № 18966/02; рішення у справі “Ромашов проти України”, № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі “Дубенко проти України”, № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі “Козачек проти України”, № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі “Шмалько проти України”, № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі “Сокур проти України”, № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі “Крищук проти України”, № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Наявність у ОСОБА_2  права на отримання відповідних виплат встановлена рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі № 360/1796/19, яке набрало законної сили, і це право не може бути скасоване/обмежено з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.
Посилання позивача, як уповноваженого державою органу, в обґрунтування невиконання судового рішення на нестачу бюджетних коштів, на переконання суду, є неприйнятним та неприпустимим, оскільки призводить до підриву самої концепції верховенства права.
Крім того, суд враховує, що до порушення прав ОСОБА_2 була призначена пенсія, отже, витрати на її сплату були заплановані та передбачені відповідним бюджетом Пенсійного фонду. Натомість, заборгованість перед позивачем виникла саме через порушення з боку відповідача, що встановлено рішенням суду у справі № 360/1796/19. За таких обставин суд відхиляє твердження позивача про відсутність витрат на виплату заборгованості позивачу в бюджеті Пенсійного фонду.
Суд не приймає до уваги посилання позивача не те, що сума заборгованості за судовим рішенням у справі № 360/1796/19 включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою програмою, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі № 640/5248/19, яке змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 “Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду”.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 9 КАС України занотовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від  30.09.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні ВП № 60403478 є законною та прийнятою у відповідності до норм чинного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,     
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від  28 грудня 2020 р.  –  задовольнити.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 р.    у справі  № 360/4703/20   - скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області   до   Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про  визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 30.09.2020 ВП № 60403478 – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий суддя                                                                             Г.М. Міронова
Судді                                                                                                   І.В. Геращенко
                                                                                                            Е.Г. Казначеєв