Справа № 127/2671/20
Провадження № 22-ц/801/325/2021
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року	Справа № 127/2671/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О., 
суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., представника відповідача  ОСОБА_3  адвоката Вересюка М. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судово-му засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляцій-ного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 
про позбавлення батьківських прав, 
за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Красіловського Вадима Олександровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року, ухвалене у м. Вінниці, у примі-щенні Вінницького міського суду Вінницької області за головування судді Федчише-на С. А., повний текст якого складений 03 грудня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. З 18 листопада 2015 року сторони у справі перебували у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , що підтвер-джується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 11 січня 2016 ро-ку Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юсти-ції у Вінницькій області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний, ди-тина проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу по теперішній час відповідач жит-тям сина не цікавиться, не виявляє бажання з ним бачитися, приймати участь в його вихованні, матеріально утримувати дитину не допомагає. На даний час ОСОБА_3 перебуває у слідчому ізоляторі ДУ «Вінницька установа виконання покарань (1)». Нехтування батьком своїми обов`язками щодо сина принижує гідність дитини. Наяв-ність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою лю-диною може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з мо-ральної, так і з правової точки зору. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків до належного виконання своїх обов`язків. Ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відпо-відних дій. Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , матеріально не утримує, не цікавиться навчально-вихов-ним процесом, розвитком та станом здоров`я дитини, свідомо не цікавиться його жит-тям, нехтує своїми батьківськими обов`язками, що дає законні підстави для позбав-лення його батьківських прав. ОСОБА_2 просила суд позов задоволити. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено ( а. с. 153-156 ). 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат ОСОБА_6 оскаржують його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволен-ня позову. Скаржники вважають оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, посилаються на його ухвалення з грубим порушенням норм процесуального та мате-ріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд, на думку по-зивачки та її адвоката, не у повному обсязі дослідив та оцінив докази у справі, зокре-ма, окремі фіскальні чеки, квитанції про направлення коштів позивачці. Суд не враху-вав, що з листопада 2019 року по день ухвалення судом рішення у цій справі від ОСОБА_3 не надійшло жодних коштів, хоча мати дбає про сина, який знаходиться на її повному утриманні. Також суд не надав жодної оцінки інформації правоохорон-ного органу про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, його нев-рівноваженому психічному стану через перебування в місцях позбавлення волі та вживання канабіодіїв, що є потенційною загрозою для здоров`я, безпеки, психологіч-ного стану дитини. З висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у випадку його не-достатнього обгрунтування, суперечності інтересам дитини суд може не погодитися. Дитина сторін у справі не була запрошена та заслухана на засіданні органу опіки та піклування. Стверджуючи, що ОСОБА_3 не цікавиться сином, не піклується про його фізичний, духовний розвиток, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки, нехтує життям свого сина скаржники просять задовольнити апеляційну скаргу.
Визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 31 грудня 2020 року правом на подання відзивів на апеляційну скаргу позивачки та її адвоката відповідач ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача не скористалися. 
Позивачка, її представник адвокат Красіловський В. О., представник третьої осо-би, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ор-гану опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради в судове засі-дання не з`явилися втретє. Призначені на 10, 24 лютого 2021 року судові засідання на задоволення клопотання адвоката позивачки були відкладені. Ураховуючи належне, завчасне повідомлення вказаних учасників справи про місце, день та час її розгляду, про що свідчать додані до справи рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу в порядку апеляційного провадження у відсут-ності тих учасників, котрі не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу пред-ставника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вересюка М. В., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є цілком обгрунтованим та законним.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2018 року ро-зірваний. Малолітній син ОСОБА_4 проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Ма-теріали справи містять документи щодо фактичних обставин справи про: звернення ОСОБА_3 з приводу медичної допомоги синові у 2015-2017 роках, протягом 2018-2019 роках з цих питань зверталася мати дитини; придбання відповідачем про-дуктів харчування, одягу, іграшок ОСОБА_4 ; заяву ОСОБА_3 з проханням не позбавляти його батьківських прав; висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07 липня 2020 року № 01-00-011-33588 про не-доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , суд першої інстанції, заслухавши показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , пославшись на проголошену Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року Декларацію прав дитини, Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», статті 150, 164-167 СК України, роз`яснення пунктів 15, 16 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування су-дами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та понов-лення батьківських прав», наголосив, що позбавлення батьківських прав слід розгля-дати як виключний, надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька, коли змінити їхню поведінку у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в їх діях. Цей спосіб впливу не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необ-хідністю. Суд першої інстанції у судовому засіданні не знайшов підтвердження факту навмисного ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування ними, прийняв до уваги уваги висновок органу опіки та піклу-вання виконавчого комітету Вінницького міського суду від 07 липня 2020 року № 01-00-011-33588 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 . Суд, беручи до уваги бажання відповідача брати участь у вихованні сина, те, що він по мірі можливості надає матеріальну допомогу на його утримання, життя ди-тини йому не байдуже, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задово-лення позову у цій цивільній справі.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду пер-шої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні суду. Останнє є належно умоти-вованим, у ньому дана правильна юридична оцінка усім доводам, аргументам обох сторін у справі з приводу виниклого спору. 
Оскаржуючи рішення суду від 24 листопада 2020 року, позивачка ОСОБА_2 , її адвокат цитують у скарзі окремі принципи Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, норми статей 150, 155, 164 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення бать-ківських прав» та стверджують, що відповідач свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, нехтує його життям. Скаржники зазначили, що суд не врахував позиції самої дитини, яку не заслухано ні органом опіки та піклування, ні судом у судовому засіданні, що суперечить положенням статті 171 СК України, яка передбачає врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Наголошуючи на свідомому невиконанні ОСОБА_3 батьківських обов`язків, позивачка та її адвокат просять скаргу задовольнити.
Колегія суддів апеляційного суду не знаходить доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_6 такими, що є беззаперечними, дос-татніми для скасування правильного, законного рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дав вірну оцінку представленим сторонами та добутими в ході судового розгляду спору доказам у справі, обгрунтовано прийняв до уваги пояс-нення відповідача, який зазначає, що любить свою дитину, бажає спілкуватися з нею, приймати участь у вихованні сина. За викладених фактичних обставин справи апеля-ційна скарга на рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягає.
Проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року Декларація прав дитини як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах торботи.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відпо-відальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'-язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утри-мують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують бать-ківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклу-ються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостій-ного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лі-кування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову вихован-ня; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідом-лення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факто-ри, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихован-ня дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними свої-ми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши від-повідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( дітей ) і поклав-ши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'-язків ( пункти 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ).
Заперечуючи проти позову матері дитини про позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_3 , його адвокат Вересюк М. В. посилаються на те, що від виконан-ня своїх батьківських обов`язків відповідач не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дитиною немає, зокрема, на даний час через утримання у місці позбав-лення волі. Крім цього фактичні обставини у відносинах сторін у справі теж були пе-решкодою виконання ним у повному обсязі своїх батьківських обов`язків щодо вихо-вання єдиної дитини.
Не можна жодним чином залишати поза увагою висновок органу опіки та піклу-вання виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07 липня 2020 року № 01-00-011-33588 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , зроблений з урахуванням наявності у батька бажання брати участь у вихо-ванні дитини. Цей висновок хоча й має рекомендаційний характер проте, наразі, зроб-лений органом, уповноваженим захищати інтереси неповнолітніх, є обгрунтованим та значущим, таким, що є окремою вагомою підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього спільного сина та для відмови у задоволенні апеляційної скарги позивачки і її адвока-та. Органом опіки та піклування не залишено поза увагою статтю 9 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої держави-учасниці забезпечують те, аби дитина не роз-лучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 
У відповідності до норм статті 51 Конституції України, статті 8 Конвенції про за-хист прав людини і основоположних свобод, принципами Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, статей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», статей 163, 164 Сімейного кодексу Украї-ни, згідно роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодав-ства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківсь-ких прав», колегія суддів апеляційного суду не знаходить достатніх, законних підстав для визнання апеляційної скарги ОСОБА_2 , її представника адвоката Красі-ловського В. О. підставною, обгрунтованою та достатньою для позбавлення відпові-дача його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 . 
Між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедли-ва рівновага. Закон визначив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав ( частина перша статті 164 СК України ), якими можуть бути: не забрання бать-ками дитини з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поваж-ної причини і протягом шести місяців не виявляння ними щодо дитини батьківського піклування; ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо вони вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеб-ракування та бродяжництва; у випадку засудження батьків за вчинення умисного кри-мінального правопорушення щодо дитини.
Колегія суддів не знайшла безумовно доведеним факт ухиляння ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини; обставини, на які посилається ОСОБА_2 як на підставу заявленого в суд позову, а саме свідоме ухиляння батька від виконання своїх батьківських обов`язків, з урахуванням складних стосунків між батьками хлопчика, відповідно до положень статті 164 СК України не знайшли свого доведення, не є підставою для задоволення заявленої в суд позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_4 .
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеля-ційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуаль-ного права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим иа справедливим, тому апеляційну скаргу позивачки, її адвоката слід залишити без задоволення. 
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК Укра-їни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Красіловського Вадима Олександровича залишити без задоволення. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 ро-ку у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений 15 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук 

С. Г. Копаничук